ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 травня 2021 року м. Харків

Справа № 628/3095/20
Провадження № 22-ц/818/1284/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого                Кругової С.С.,
суддів                        Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
секретаря                 Каплоух Н.Б.,

Учасники справи :

Заявник: Старший державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та місту Куп`янськ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Ткачова Юлія Павлівна,
Боржник: ОСОБА_1 ,
Стягувач: Головне управління Державної податкової служби у Харківській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові 

апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 20 листопада 2020 року, постановлену суддею Клімовою С.В.,

за поданням старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та місту Куп`янськ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Ткачової Юлії Павлівни про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа,-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року старший державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та місту Куп`янськ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Ткачова Ю.П. звернулася до суду з поданням, у якому просила тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього, а саме вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-126879-17 У, виданої 14 серпня 2019 року, про стягнення зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування боргу 16974,95 грн. з ОСОБА_1 .

Подання мотивоване тим, що у відділі державної виконавчої служби на виконанні знаходиться виконавче провадження №60758444 з виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-126879-17, виданої 14 серпня 2019 р., щодо стягнення зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування боргу 16974, 95 грн. з ОСОБА_1 04 грудня 2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження за вих.№ 141430/42553. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено. Зазначає, що 5 лютого 2020 року державний виконавець звертався до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, яке було задоволено, постановою Харківського апеляційного суду ухвалу суду першої інстанції скасовано, у задоволенні подання відмовлено. Після чого, 28 лютого 2020 року боржник звернувся до відділу з заявою про отримання виконавчого провадження для ознайомлення, пізніше надав пояснення та декларацію про доходи та майно боржника фізичної особи, а також ознайомився з виконавчим провадженням.

Згідно відповідей на запити ВДВС щодо боржника ОСОБА_1 інформація про осіб-боржників, які працюють за трудовими договорами або отримують пенсію - відсутня, номери рахунків відкритих у банках та фінансових установах відсутні, накладено арешт, за боржником ТЗ не зареєстровані.

Отже, рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено. Оскільки державним виконавцем вжито всіх заходів, передбачених  Законом України «Про виконавче проживання», щодо примусового  виконання  рішень, однак ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань, заявник просив суд обмежити його у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документа.

Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 20 листопада 2020 року подання старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та місту Куп`янськ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Ткачової Юлії Павлівни про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-126879-17 У, виданої 14 серпня 2019 року.

Ухвала суду мотивована тим, що на момент звернення до суду з цим поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань є доведеним та таким, що вже відбувся і є об`єктивно наявним, що підтверджено матеріалами виконавчого провадження.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції  ОСОБА_1  звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні подання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права без належного з`ясування обставин судом.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що застосування даного обмеження може бути лише у випадку доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання. Вказує, що йому відомо про існування у ВДВС виконавчого провадження з виконання вимоги ГУ Державної податкової служби України №Ф-126879-1у від 14.08.2019, проте вчиняв та вчиняє дії щодо закриття виконавчого провадження та списання заборгованості на підставі приписів закону, про що повідомляє старшого державного виконавця. Вказує, що у зв`язку з ігноруванням ГУ ДПС України в Харківській області вимог закону щодо бездіяльності по списанню заборгованості ним у встановлені законом строки до Харківського окружного адміністративного суду подано позов про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, у якій просив суд зобов`язати орган ДПС списати йому суму заборгованості (недоїмки) штрафу та пені зі сплати єдиного соціального внеску, нарахованого йому як фізичній особі-підприємцю та платнику ЄСВ за період з 01.04.2018 по 25.08.2020.

Зазначає, що наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду із вказаним поданням, оскільки доказів ухилення боржника від виконання зобов`язання не надано, а відсутність коштів на його виконання не може вважатись ухиленням, крім того, боржник з`являється до органу виконавчої служби, надає пояснення та декларацію.

У відзиві на апеляційну скаргу Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та місту Куп`янськ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) просив відмовити у її задоволенні як необґрунтованої. У відзиві наводить доводи подання та вказує, що боржник ухиляється від виконання своїх зобов`язань, що є підставою для задоволення заявленого подання.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ Державної податкової служби в Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України, вказує, що відмова ГУ ДПС є законною та такою, що здійснена в межах чинного законодавства, оскільки позивачем не дотримані вимоги Закону №592, відтак адміністративний позов ОСОБА_1 як і його апеляційна скарга у даній справі задоволенню не підлягають.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-126879-17У від 14 серпня 2019 року ГУ ДПС у Харківській області вимагає ОСОБА_1 сплатити (недоїмку, штрафи, пеню) на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 16 974, 95 грн. (а.с. 4).

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 04 грудня 2019 року ВП № 60758444 старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та місту Куп`янськ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Ткачовою Ю.П. відкрито виконавче провадження № 60758444 з виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-126879-17, виданий 14 серпня 2019 року (а.с. 5).

Відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем при відкритті виконавчих проваджень зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження за вих. № 141430/42553 від 04.12.2019 р.(а.с.5).

Згідно відповідей ПФУ № 1058994036 та № 1058989095 від 05.12.2019 р. про осіб-боржників, які працюють за трудовими договорами та про осіб-боржників, які отримують пенсії - інформація відсутня (а.с.6)

З відповіді ДПСУ про номери рахунків, відкритих у банках та фінансових установах - боржник ОСОБА_1 має відкритий рахунок (а.с.7).

Постановою про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП № 60758444 від 11.12.2019 року, старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та місту Куп`янськ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Ткачовою Ю.П. накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках ( а.с. 10).

Згідно повідомлення ГУ ДМС у Харківській області ОСОБА_1 документувався паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 28.03.2014 р. терміном дії до 28.03.2024 року органом 6301 (а.с.11).

Копією заяви від 28.02.2020 року підтверджується, що боржник ОСОБА_1 звернувся до начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та місту Куп`янськ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з заявою про надання йому можливості ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження (а.с. 12).

Постановою Харківського апеляційного суду від 18.06.2020 року підтверджується, що ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 06.02.2020 року щодо  тимчасового обмеження боржника  ОСОБА_1  у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа було скасовано за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (а.с. 13-16).

З пояснень боржника ОСОБА_1 від 09.07.2020 року вбачається, що останній жодним чином не ухиляється від сплати боргу та вважає, що заборгованість виникла з порушенням та підлягає списанню на підставі Закону України. На теперішній час останній збирає необхідні документи для списання боргу. Та зобов`язався повідомити відділ ДВС про результати (а.с. 18).

З Декларації про доходи та майно боржника фізичної особи ОСОБА_1 з розділу ІІІ відомості про нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_1 є власником 3-х кімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та власником Ѕ частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно відповідей ПФУ № 1066565849 та № 1066561510 від 06.11.2020 р. про осіб-боржників, які працюють за трудовими договорами та про осіб-боржників, які отримують пенсії - інформація відсутня (а.с.21)

З відповіді ДПСУ від 06.11.2020 р. про номери рахунків, відкритих у банках та фінансових установах - боржник ОСОБА_1 має відкритий рахунок (а.с.22).

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв`язання спорів у цій сфері визначаються Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі - Закон № 3857-XII).

Даним Законом встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасового обмеження громадян України у праві виїзду за кордон.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 3857-XII громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Згідно з пунктом п`ятим частини першої статті 6 Закону № 3857-XII громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов`язань.

Як випливає з аналізу наведених положень закону підставою обмеження особи у праві виїзду за межі України є не лише наявність невиконаних зобов`язань, покладених на фізичну особу судовим рішенням, а винна поведінка боржника, яка полягає в ухиленні останнього від виконання таких зобов`язань.

Таким чином, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у Листі від 01.02.2013 року, "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України", ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону N 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону N 606-XIV (що кореспондується із п.19 ч.3 ст.18 Закону N1404-VІІІ), позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Так, згідно доводів апеляційної скарги боржник дізнався про існування виконавчого провадження щодо нього за №6075844 про стягнення ЄВЗДСС у розмірі 16974,95 грн. під час розгляду цивільної справи за попереднім поданням державного виконавця у лютому 2020 року, що не спростовується ані матеріалами справи, ані поясненнями учасників справи.

Після цього, боржник з`являвся до органу виконавчої служби для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, надавав декларацію про доходи та майно боржника, свої пояснення. 

Вказані дії не можуть свідчити про ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань, оскільки ним вживалися дії направлені на вирішення вказаного питання.

До матеріалів даної цивільної справи в апеляційній інстанції долучено копію адміністративного позову боржника ОСОБА_1 про визнання протиправною відмови ГУ ДПС у Харківській області по списанню йому суми заборгованості (недоїмки) штрафу та пені зі сплати ЄСВ, нарахованої йому як ФОП та платнику ЄСВ за період з 01.04.2018 по 25.08.2020 та зобов`язання ГУ ДПС у Харківській області списати вказану суму заборгованості (недоїмки) штрафу та пені. Зі змісту позову вбачається, що позивач вказує про заборгованість (недоїмку) зі сплати ЄСВ, нараховані йому як ФОП та платнику ЄСВ за період з 01.04.2018 по 25.08.2020, а також штрафи та пеню, нараховані на цю суму. 

Відтак, боржником вживаються дії відносно стягуваної з нього суми, яку він оскаржив у передбаченому законом порядку, зазначеному також і у самій недоїмці.

Відповідно до статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно і свою власну (частина друга). На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб (частина третя).

ЄСПЛ неодноразово висловлювався щодо заборони виїзду особи з власної країни через несплату боргу за рішенням суду.

Так, у рішенні від 26 листопада 2009 року у справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria», заява №34383/03, п. 44) ЄСПЛ сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині третій статті 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

Критерій законності означає, що обмеження свободи пересування повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм (п. 46).

Обмеження свободи пересування є виправданим, якщо воно переслідує легітимну (законну) мету, зокрема захист прав інших осіб - кредиторів (п. 47).

Принцип «пропорційності» обмеження свободи пересування передбачає, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості. Проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

За змістом п. 19 ч. 2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Тобто, законом встановлено можливість тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Отже, ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до положення частини 2 статті 12 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Отже, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Аналізуючи наведені норми законодавства, колегія суддів вважає, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Відповідно до статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Аналізуючи положення статті 441 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями статті 6 Закону № 3857-XII та положеннями Закону № 1404-VIII, слід дійти висновку, що підставою для встановлення особі тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є встановлення судом, який розглядає подання державного виконавця, факту умисного ухилення боржника від виконання своїх майнових зобов`язань перед стягувачем. Тобто, якщо боржник, який має можливість, свідомо ухиляється від покладеного на нього судом обов`язку.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення подання, оскільки боржник виконував вимоги встановлені йому ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» та наразі вирішується питання щодо законності стягнення з нього суми боргу (недоїмки), на підставі якої відкрито виконавче провадження в межах якого заявлено подання про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Отже, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а у задоволенні подання необхідно відмовити.

п о с т а н о в и в: 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 20 листопада 2020 року - скасувати.

В задоволенні подання старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та місту Куп`янськ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Ткачової Юлії Павлівни про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду, у порядку передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                        С.С. Кругова

Судді                                                                Н.П. Пилипчук

                                                               О.Ю. Тичкова

повний текст постанови
складено 11 травня 2021 року