ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року	Львів	Справа № 159/394/21 пров. № А/857/6853/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Бруновська Н.В., 
суддя                                                     Запотічний І.І. 

секретар судового засідання                     Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2021 року (головуючий суддя Логвинюк І.М., м. Ковель) у справі № 159/394/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Хмельницькій області ДПП НП про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, –

                                                  В С Т А Н О В И В:

21.01.2021 позивач звернувся в суд першої інстанції із адміністративним позовом до відповідача в якому просив скасувати постанову серії ЕАН № 3661901 від 12.01.21 р., якою його притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 132 – 1 КУпАП, та провадження у справі про адмінправопорушення закрити.
Позов обґрунтовує тим, що оскаржуваною постановою поліцейським Управління ПП у Хмельницькій області на нього накладено адмінстягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн за ч. 1 ст. 132 – 1 КУпАП. Із оскаржуваної постанови слідує, що він, керуючи автомобілем НОМЕР_1 , на 198 км а/д Н – 03 Житомир – Чернівці здійснював перевезення великогабаритного вантажу (комбайна) в умовах недостатньої видимості, чим порушив п. 4 Постанови КМ України від 18.01.01 р. № 30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами». Оскаржувану постанову вважає незаконною. Покликаючись на п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів (Правила), зазначає, що дозвіл на участь у дорожньому русі у нього був і він його надав поліцейському разом з іншими документами відразу після зупинки. Він, як водій автотранспортних засобів ТОВ «Негабарит – Сервіс», 12.01.21 р., керуючи автомобілем з д. н. НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , дійсно, виконував перевезення комбайна, у зв`язку з цим рухався по вказаній вище а/д за маршрутом згідно з дозволом і був зупинений поліцейськими. На прохання поліцейського він пред`явив усі необхідні дозвільні документи, у т. ч. – дозвіл НП на участь у дорожньому русі № 2 021 – 13 008 901 – 14 НГ. Однак при перевірці документів поліцейський дійшов хибного і поспішного висновку, що на дорозі туман. Особливими умовами дозволу, дійсно, передбачено заборону руху під час погіршення погодніх умов. Покликаючись на ПДР України, зазначає, що того дня, в дійсності, була лише хмарна погода без опадів. При винесенні оскаржуваної постанови поліцейський не надав можливості дати пояснення, його заперечень до уваги не взяв. Покликаючись на п. п. 2, 4, 9 Порядку тимчасового обмеження або заборони руху транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на окремих ділянках автомобільних доріг загального користування (Положення тимчасово обмеження), затвердженого Постановою КМ України № 879 від 27.06.07 р., зазначає, що поліцейський розглянув справу не всебічно, не повно та не об`єктивно, формально, з порушенням п. 5 Розд. Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС № 1 395 від 07.11.15 р., а у встановленому законом порядку обмеження чи заборони руху здійснено на той час не було.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2021 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились. Водночас, відсутність сторін у справі, належних чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до норми ст.313 цього Кодексу. Згідно ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
Постановою від 12.01.2021 ЕАН №3661901 на позивача накладено штраф в сумі 510 грн, за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП (порушення правил проїзду великогабаритних автомобілів).
Приймаючи оскаржене судове рішення, суд першої інстанції зазначив, що оскаржувана постанова відповідає вимогам закону, а тому не має підстав задовольняти позовні вимоги.  
Колегія суддів апеляційного адміністративного суду не погоджується з  висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до частини 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.   Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України. 
Частиною 4 статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Згідно з пунктом 2 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306.
Відповідно до частини 1 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до примітки до вказаної статті дія частини першої цієї статті не поширюється на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів.
Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів вказує, що постанова була винесена о 18 год. 42 хв. 12.01.21 р. на 198 км а/д Н - 03 Житомир – Чернівці інспектором роти № 3 батальону УПП у Хмельницькій області ДПП капітаном поліції Огородніком С.Ф. З постанови вбачається, що позивач о 18 год. 34 хв. 12.01.21 р. керував вказаним вище т/з та перевозив вантаж, а саме: комбайн; при цьому порушив особливі умови руху, а саме: рухався під час погіршення погодніх умов (туман) чим порушив вимоги п. 4 Правил, та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 132 – 1 КУпАП. До оскаржуваної постанови є додаток – відео з автореєстратора № ВХ00110.
Так, пунктом 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.
Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу здійснюється відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» через центри надання адміністративних послуг.
Дозвіл оформлюється уповноваженим підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.
Відповідно до копії дозволу на участь у дорожньому русі № 2021 – 13008901 – 14 НГ від 05.01.21 р., такий було видано НП України ТОВ «Негабарит – Сервіс» щодо т/з, яким керував позивач у момент, коли його було зупинено поліцейським. За особливими умовами цього дозволу було заборонено рух під час погіршення погодніх умов (туман).
Відповідно до статті 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 статті 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.
Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Виходячи із змісту пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно з статтею 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Суд апеляційної інстанції оглянувши відеозапис, який долучений до матеріалів справи, зазначає наступне.
При відтворенні даних з наданого відповідачем носія цифрової інформації – диску, вбачається, що після роз`яснення позивачеві, як водієві, його процесуальних прав та обов`язків, після того як від позивача не надійшло пояснень чи заперечень, поліцейський виніс оскаржувану постанову, копію якої вручив позивачеві під розпис. При цьому з даного відеозапису вбачається, що доводи відповідача про наявність туману у місці зупинення позивача не відповідають дійсності, оскільки видимість у напрямку руху позивача не погіршено таким атмосферним явищем як туман.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.
Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.
В рекомендації №R(91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).
Колегія суддів зазначає, що обов`язок особи, яка склала матеріали про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити.
Ставки судового збору за подання позовної заяви чи апеляційної скарги на судове рішення визначені Законом України «Про судовий збір».
Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до  Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу станом на 01 січня 2021 року становить 2270 грн.
Розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду, відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відтак, розмір судового збору який підлягав сплаті при поданні позовної заяви становив 454,00 грн. Враховуючи наведене, розмір судового збору за подання апеляційної скарги становив 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а саме 681,00 грн.
Враховуючи обумовлені обставини справи та положення ст. 139 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне провести розподіл судових витрат понесених позивачем за подання позовної заяви та апеляційної скарги, шляхом присудження на його користь судових витрат у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1135,00 грн.
Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
        Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
        1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
    2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Керуючись ст. ст.243, ч.3 ст. 268, 272,286,310, 313, 315, 317, 321, 322,325 КАС України, суд, -

                                                 П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2021 року у справі № 159/394/21 – скасувати.
Прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН №3661901 від 12.01.2021 року- скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції (вул. Коцюбинського, 35/2, м. Хмельницький, 29008) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) 1135,00 грн (тисяча сто тридцять п`ять) понесених судових витрат у вигляді судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	І. І. Запотічний