Справа № 351/2800/19 
Провадження № 22-ц/4808/546/21 
Головуючий у 1 інстанції Калиновський  М. М. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2021 року м. Івано-Франківськ
       Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі 
головуючої                Пнівчук О.В.
суддів:                Василишин Л.В,, Томин О.О.
секретаря                Єлісевич О.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства “Прометей” на рішення Снятинського районого суду від 15 січня 2021 року, у складі судді Калиновського М.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства “Прометей”, третя особа: Державний реєстратор Чемерис Уляна Михайлівна виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради об`єднаної територіальної громади Коломийського району Івано-Франківської області про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі та скасування запису про інше речове право, 
в с т а н о в и в :
10 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Фермерського господарства “Прометей”, третя особа: Державний реєстратор Чемерис У.М. виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради об`єднаної територіальної громади Коломийського району Івано-Франківської області, про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі та скасування запису про інше речове право.
Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що їй належить на праві власності земельна ділянка, площею 0,86 га, кадастровий номер 2625280300:03:001:0851, яка знаходиться на території Балинцівської сільської ради Снятинського району.
Вказала, що 10 червня 2008 року між нею ОСОБА_1 та ФГ «Прометей» було укладено договір оренди даної земельної ділянки строком до 10 червня 2018 року.
Під час виплати представниками ФГ «Прометей» пайовикам орендної плати у 2017 році, позивачка дізналася, що 19.09.2016 року між нею та ФГ «Прометей» була укладена додаткова угода №1 до договору оренди землі від 10.06.2008 року, зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 19815174 від 31.03.2017 року Державним реєстратором Чемерис У.М. виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради об"єднаної територіальної громади Коломийського району, на оренду земельної ділянки. Дана додаткова угода б/н продовжувала строк дії основного договору оренди від 10.06.2008 року на 15 років з правом пролонгації; орендна плата - 4 % від нормативного грошової оцінки земельної ділянки в рік. Згідно наданих копій вбачалось, що додаткова угода без її підпису.
На думку позивачки, якщо в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірної додаткової угоди б/н від 19.09.2016 року до договору оренди землі від 10.06.2008 року, він є укладеним, а отже оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним.
Зазначила, що згоди на укладання даного договору вона не надавала, не підписувала його, не уповноважувала будь-кого на підписання та укладання даного договору оренди землі з ФГ «Прометей», примірник даного договору оренди землі при укладенні відповідачем не надавався.
Вважає, що відповідач всупереч її волі, незаконно використовує належну їй земельну ділянку, а відтак вказаний договір оренди землі має бути визнаний судом недійсним.
Рішенням Снятинського районного суду від 15 січня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсною додаткову угоду №1 від 19.09.2016 року до договору оренди землі від 10.06.2008 року, укладену між ОСОБА_1 та ФГ «Прометей», зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 19815174 від 31.03.2017 державним реєстратором Чемерис У.М. Управління надання адміністративних послуг Коломийської міської ради Івано-Франківської області  укладено договір  оренди земельної ділянки площею 0,86 га, кадастровий номер  2625280300:03:001:0851, яка знаходиться на території Балинцівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області.
Скасовано запис про інше речове право, а саме про право оренди земельної ділянки площею 0,86 га, кадастровий номер  2625280300:03:001:0851, яка знаходиться на території Балинцівської сільської ради Снятинського району на підставі додаткової угоди №б/н від 19.09.2016 року до договору оренди землі від 10.06.2008 року зареєстрований державним реєстратором Чемерис У.М., виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради об`єднаної територіальної громади Коломийського району Івано-Франківської області 31.03.2017 року,   номер запису про інше речове право  19815174  .
Вирішено питання судових витрат.
В апеляційній скарзі на дане рішення ФГ «Прометей» посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.
Представник апелянта зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів передбаченим законодавством.
Звертаючись до суду з вимогою про визнання недійсною додаткової угоди від 19.06.2016 року до договору оренди землі від 10.08.2008 року позивачка посилалась на те, що вказану додаткову угоду вона не підписувала та її умови не погоджувала, що свідчить про відсутність волевиявлення власника землі на укладення правочину.
Згідно ч.1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її винесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні правовідносини.
Таким чином, правочин, який не вчинено (договір який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Такий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі 145/2047/16-ц.
Крім того, судом першої інстанції не враховано, що вимоги ОСОБА_1 про скасування запису про державну реєстрацію додаткової угоди від 19.06.2016 року також не підлягають до задоволення, оскільки з 16 січня 2020 року, змінено нормативно-правове регулювання порядку внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Тобто, такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає. 
Такі правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03.09.2020 року у справі №914/1201/19, від 23.06.2020 року, у справі 906/516/19, №905/633/19, №922/2589/19 від 30 червня 2020 року.
Представник апелянта просив рішення суду скасувати та ухвалити нове яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначив, що рішення суду є законним та обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги його законності не спростовують.
На думку представника позивачки, якщо у встановленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірної додаткової угоди №1 від 19.09.2016 року до договору оренди землі від 10.06.2008 року вона є укладеною, а отже — оспорюваною та за рішенням суду може бути визнана недійсною.
Позивачка ОСОБА_1 позбавлена права користування та розпорядження власною земельною ділянкою, оскільки відповідач всупереч її волі, незаконно використовує належну їй земельну ділянку.
У судовому засіданні апеляційного суду представник ФГ «Прометей» - Булавинець М.М. підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.
Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заперечив вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.
Печиніжинська селищна рада надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без участі державного реєстратора виконавчого комітету Печиніжинської селищної ради.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Відповідно до положень ч.ч.1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`сованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судове рішення ухвалене судом першої інстанції вищезазначеним вимогам не відповідає.
Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що наявні підстави для визнання оспорюваної додаткової угоди від №1від 19.09.2016 року до договору оренди землі від 10.06.2008 року та скасування державної реєстрації договору відповідно до ч.ч.3,4 ст.203 та ч.1,3 ст.215 ЦК України.
Однак з таким висновком суду не можна погодитись з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 10 червня 2008 року між ОСОБА_1 та ФГ «Прометей» укладено договір оренди землі, площею 0,86 га, б/н кадастровий номер 2625280300:03:001:0851, яка знаходиться на території Балинцівської сільської ради Снятинського району (а.с.9).
Відповідно до додаткової угоди №1 договору оренди землі від 19 вересня 2016 року вбачається, що така укладена між ОСОБА_1 та ФГ «Прометей» відповідно до договору оренди землі від 10 червня 2008 року без підпису позивачки (а.с.10).
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №84278232 від 05.04.2017 року, вбачається, що між ОСОБА_1 та ФГ «Прометей» укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,86 га, кадастровий номер 2625280300:03:001:0851, яка знаходиться на території Балинцівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області. Даний договір оренди землі укладений на 15 років з моменту державної реєстрації права оренди та з правом пролонгації; орендна плата - 4 % від нормативного грошової оцінки земельної ділянки в рік.
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Відповідний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).
Відповідно до законодавчого визначення правочином є, перш за все, вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів – набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин – це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.
Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання такого правочину недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення – під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
Положеннями частини першої статті 215 ЦК України, та статей 229–233 ЦК України, передбачено недійсність вчинених правочинів у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.
Разом з тим, у тому випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним – не виникли.
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 205 ЦК України).
Статтею 207 ЦК України встановлені загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У частині другій цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії додаткової угоди №1 від 19.09.2016 року до договору оренди землі, підпис позивачки ОСОБА_1 відсутній.
Ухвалою Снятинського районного суду від 08 вересня 2020 року витребувано у державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Снятинської РДА матеріали реєстраційної справи про реєстрацію спірної додаткової угоди (а.с. 113).
Згідно відповіді голови Снятинської РДА від 27.11.2020 у зв`язку із звільненням державного реєстратора, який відповідав за зберігання реєстраційних справ неможливо забезпечити виконання ухвали суду (а.с. 130-131).
Таким чином, встановивши, що ОСОБА_1 заперечує факт підписання додаткової угоди від 19.09.2016 року до договору оренди землі від 10.06.2008 року, врахувавши ухилення відповідача від надання оригіналу спірної угоди, а також відсутність реєстраційної справи, місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що відповідач не спростував доводи позивача про відсутність її волевиявлення на укладення спірної додаткової угоди.
Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України і відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
За ч. 1 ст. 14 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за ст. 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.
Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.
Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог ст.ст. 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (ч. 2 цієї ж статті).
Натомість, у разі, якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.
Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), "такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом з цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. В даному позові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що слід відмовити не з підстав застосування наслідків пропуску позовної давності, а з підстав неналежно обраного способу захисту, яким, на думку суддів є усунення перешкод у користуванні належним позивачу майном. Оскільки така вимога останнім не пред`являлася у позові належить відмовити. Разом із цим Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначивши, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено».
Апеляційний суд зауважує, що позивач звернулася до суду з вимогою про визнання недійсним правочину, посилаючись на те, що спірний договір не підписувала та не уповноважувала будь-кого на підписання та укладання договору з відповідачем.
Отже, оскільки позивачем оспорюється факт саме укладання правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а при вирішенні спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору у мотивувальній частині судового рішення.
У даному випадку, враховуючи встановлені обставини справи, ефективним способом захисту права, яке позивач, як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним їй майном, зокрема, шляхом пред`явлення вимог про повернення такої ділянки.
Крім того, слід зазначити, що негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. Це, зокрема, підтверджено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц.
Тобто, власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсності змісту правовідносин, які склалися у зв`язку з фактичним використанням земельної ділянки.
Однак, суд першої інстанції вищенаведені положення законодавства не враховував та помилково дійшов висновку про задоволення позовних вимог на підставі положень ч.ч. 3,4 ст. 203 та ч. 1,3 ст. 215 ЦК України.
Відповідно і вимога про скасування запису державного реєстратора, заявлена як похідна, задоволенню не підлягає. Крім того, колегія суддів зауважує, що згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1,2,3 частини 3 статті 26 Закону України №1952 (у редакції, чинній із 16.01.2020 року та на час прийняття оскарженого рішення) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Такі правові висновки наведені у постановах Верховного Суду: від 03.09.2020 у справі №914/1201/19; від 23.06.2020 у справах №906/516/19, №922/2589/19; від 30.06.2020 у справі №922/3130/19 та в інших справах. Колегія суддів вважає, що зазначені висновки щодо застосування статті 26 Закону України №1952 викладені у тому числі у постановах Верховного Суду від 11.02.2021 у справі №911/1530/19, від 03.03.2021 №913/175/20, від 31.03.2021 у справі №925/1550/19, від 15.04.2021 у справі №927/75/20, які прийняті після ухвалення рішення в даній справі та подачі скарги на нього, також підлягають врахуванню при вирішенні цього цивільно-правового спору.
Відповідно до положень статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Приймаючи до уваги вище викладене, у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, ухвалене судом першої інстанції рішення щодо задоволення позовної вимоги про визнання недійсною додаткової угоди №1 від 19.09.2016 року до договору оренди землі від 10.06.2008 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту. У даному випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом пред`явлення вимоги про повернення такої ділянки.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Фермерського господарства “Прометей” задовольнити.
Рішення Снятинського районого суду від 15 січня 2021 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Фермерського господарства "Прометей", третя особа: Державний реєстратор Чемерис Уляна Михайлівна виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради об`єднаної територіальної громади Коломийського району Івано-Франківської області про визнання недійсним додаткової угоди до договору оренди землі та скасування запису про інше речове право - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено 27 травня 2021 року.

Головуюча                                                О.В. Пнівчук
Судді:                                                        Л.В. Василишин                                                                                        О.О. Томин