Постанова
Іменем України
 
13 травня 2021 року 
м. Київ
справа № 461/1763/20
 
провадження № 61-19299св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Ткачука О. С. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В.,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс», про визнання кредитного договору частково недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 червня 2020 року, ухвалене суддею Стрельбицьким В. В., та постанову Львівського апеляційного суду від 16 листопада 2020 року, ухвалену колегією суддів у складі: Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І., Савуляка Р. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея банк», банк), посилаючись на те, що 18 жовтня 2019 року між ним, банком та товариством з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» (далі - ТОВ «Нью Файненс Сервіс») було укладено договір кредиту та страхування, відповідно до умов якого він отримав кредитні кошти у розмірі 135 839 грн. У пункті 5.1 договору встановлено щомісячну плату за послуги з обслуговування кредитної заборгованості, за надання яких встановлена плата відповідно до пункту 5 додатку № 1. 
Посилаючись на те, що пункт 5.1 договору суперечить статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач просив визнати цей пункт договору та пункт 5.7.4 додатку № 1 недійсними з моменту укладення, а також зобов`язати банк здійснити перерахунок внесених з часу укладення кредитного договору платежів, зарахувавши сплачену суму цих платежів за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення інших обов`язкових платежів, що передбачені умовами кредитного договору.
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від  16  листопада 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Судові рішення мотивовані тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту ненадання відповідачем інформації про умови кредитування при укладенні договору. Позивачу до підписання ним договору було відомо про графік щомісячних платежів, який наведений у пункті 5 додатку №1 до кредитного договору, та який відображає всі щомісячні платежі, з урахуванням розміру плати за обслуговування кредитної заборгованості, процентів та тіла кредиту та загальної місячної суми, що підлягає сплаті. Тому підстав для визнання умов кредитного договору недійсними немає.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У грудні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 червня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 листопада 2020 року, у якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Доводи інших учасників справи
Відзиву на касаційну скаргу не надходило.
Рух справи у суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 17 березня 2021 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі. 
Обставини справи, встановлені судами
18 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 , АТ «Ідея банк» та ТОВ «Нью Файненс Сервіс» було укладено договір споживчого кредиту, відповідно до умов якого банк надав кредит в сумі 135 839 грн.
Пунктом 1.5 Договору встановлено щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірах, визначених пунктом 5 додатку №1 як «Інші послуги Банку», який містить графік щомісячних платежів за кредитним договором.
Відповідно до пункту 5.7.4 додатку №1 «Інші послуги банку», вартість даних послуг становить 90 941 грн. 49 коп. за весь період користування кредитом.
Відповідно до пункту 4.2 додатку №1, плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,35% щомісячно від початкової суми кредиту. 
На час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем сплачено кошти по кредитному договору в сумі 36 568 грн 56 коп.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно із положенням пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випаду, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Посилання у касаційній скарзі на те, що судами не враховано висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19), є безпідставними з огляду на таке.
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.
При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.
У постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) встановлено несправедливість умов кредитного договору щодо включення плати за послуги (зокрема, за надання інформації по кредиту), які відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» повинні надаватися безоплатно, що є підставою для визнання цих умов недійсними.
Натомість у справі, що є предметом перегляду, судами встановлено, що до плати за обслуговування кредитної заборгованості включено інші послуги банку, які не підпадають під положення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо безоплатності надання, а належать до загальних обґрунтованих витрат за споживчим кредитом відповідно до частини другої статті 8 вказаного Закону.
Отже, у постанові Верховного Суду, на яку посилається заявник у касаційній скарзі, та у справі, що є предметом перегляду, встановлено різні фактичні обставини, тобто правовідносини не є подібними.
Інші доводи касаційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 червня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 листопада 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                               О. С. Ткачук 
А. А. Калараш
Є. В. Петров