УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/8746/16-ц Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П. 
Категорія 3 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого         Павицької Т.М.,
суддів                 Трояновської Г.С., Микитюк О.Ю.,

за участю секретаря                Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/8746/16-ц за позовом  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом зобов`язання знести самовільно побудовану перегородку за апеляційною скаргою ОСОБА_2  на рішення Корольовського районного суду м. Житомира  від 09 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Сингаївського О.П. в м. Житомирі,
в с т а н о в и в :
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом у якому просила суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути створені ним перешкоди, шляхом демонтування за власний рахунок самовільно збудовану перегородку між стіною квартири АДРЕСА_1 та стіною прибудови до квартири АДРЕСА_2 . Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_3 між її частиною будинку та будинком відповідача (який є її сусідом) була відстань близько 1 метра, яка слугувала для обслуговування зовнішніх стін їхніх будинків. Проте, відповідач протиправно, без погодження з нею, приватизував разом із своєю частиною земельної ділянки і дану частину ділянки, яка проходить по стіні її власного будинку, та встановив перегородку із піноблоку. Будівля стара, на внутрішній стороні стіни з`являється пліснява, однак позивач позбавлена можливості обслуговувати зовнішню стіну своєї частини будинку, наслідком чого є псування її майна.
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 09 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 демонтувати за власний рахунок самовільно збудовану перегородку між стіною квартири АДРЕСА_1 та стіною прибудови до квартири АДРЕСА_2 . Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 551,20 грн судового збору.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Зазначає, що експерт не досліджував питання , на якій земельній ділянці розташована спірна побудова. Доказів на підтвердження неможливості здійснення перебудови та про відмову відповідача від її проведення позивач не надав. Вказував, що основною підставою для подання позову було наявність плісняви та відсутності можливості організувати притік свіжого повітря через самочинне будівництво ОСОБА_1 , яка здійснивши прибудову самостійно позбавила можливості провітрювання (внаслідок її особистої прибудови створила приміщення «сліпої» кімнати без вікон). Суд безпідставно вжив таку крайню міру, як знесення самочинного будівництва. 
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_1 є власником частки житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 та користується земельною ділянкою площею 0,0181 га. ОСОБА_2 , є власником квартири АДРЕСА_4 та частиною земельної ділянки, межі якої проходять по стіні частини будинку, належному ОСОБА_1 ОСОБА_2 було побудовано перегородку між стіною квартир АДРЕСА_1 та стіною прибудови до квартири АДРЕСА_2 .
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 порушено права позивача ОСОБА_1 , які виразилися у побудові перегородки з порушенням вимог законодавства, а тому такі права підлягають захисту.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення, що передбачено пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України
Згідно з положеннями статей 386, 391, 396 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. 
Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 5, 17 постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (статті 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої, четвертої та сьомої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.
При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.
Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення Законів України «Про основи містобудування»; «Про архітектурну діяльність»; «Про регулювання містобудівної діяльності»; постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року № 466  необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо.
Відповідно до пунктів «г» та «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.
Частинами першою та другою статті 103 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).
Статтею 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи від 26.09.2019 за №265/18-25 встановлено, що влаштування поперечної стіни між стіною квартири АДРЕСА_1 та стіною прибудови до квартири АДРЕСА_2 та утворення прибудованого приміщення між вказаними стінами не відповідає вимогам п.3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Влаштування надбудови та прибудови, а також прибудованого приміщення, що утворено внаслідок влаштування поперечної стіни між прибудовою квартири АДРЕСА_2 , зовнішніми стінами будинку АДРЕСА_5 та квартири АДРЕСА_1 , є самовільним, що порушує статтю 376 Цивільного кодексу України, п.п. 4.3, 5.5 ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», п. 1.4.1 «Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджені наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 N 76, ст. 14 Закону України «Про облік і технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна». На момент проведення дослідження в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , до зовнішньої стіни якого улаштоване прибудоване приміщення між будинками №13 (зовнішня стіна квартири АДРЕСА_2 ) та АДРЕСА_3 , проведено ремонт, тому визначити, чи спричинило влаштування прибудованого приміщення між стінами будинків №№13,15/1 псування майна не вбачається за можливе. Прибудоване приміщення між зовнішньою стіною квартири АДРЕСА_1 та стіною прибудови до квартири АДРЕСА_2 , стіною квартири АДРЕСА_4 перешкоджає проведенню ремонту та обслуговуванню стіни та карнизу покрівлі будинку АДРЕСА_6 , до якої здійснено прибудову. З огляду на те, що влаштоване приміщення між стінами будинків АДРЕСА_7 , в тому числі стіною прибудови квартири АДРЕСА_4 , перешкоджає проведенню ремонту та обслуговуванню стіни будинку АДРЕСА_6 , до якої здійснено прибудову, стан даної стіни з плином часу буде погіршуватись. Як наслідок, буде погіршуватись стан всієї будівлі, оскільки зазначена стіна будинку АДРЕСА_6 є конструктивним елементом конструкції будинку, яка забезпечує міцність, жорсткість та стійкість житлового будинку.
Встановивши, порушення   ОСОБА_2  прав  позивача, які виразилися  у влаштуванні поперечної стіни  з порушенням вимог законодавства, суд дійшов правильного висновку, що  порушені права підлягають  захисту  шляхом зобов`язання відповідача її знесення. 
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає в апеляційній скарзі.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  залишити без задоволення.
Рішення Корольовського районного суду м. Житомира  від 09 листопада 2020 року залишити без змін.
Поновити дію рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 09 листопада 2020 року.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути  оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 19 травня 2021 року.
Головуючий 

Судді