Постанова
Іменем України
 
25 травня 2021 року     
                    
м. Київ
 
провадження №22-ц/824/6089/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач), 
суддів: Желепи О.В., Кравець В.А., 
за участю секретаря Ратушного А.В.,  
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 
на рішення Деснянського районного суду м. Києва
 
від 26 січня 2021 року 
 
в складі судді Клочко І.В. 
 
у цивільній справі №754/1500/18 Деснянського районного суду м. Києва
 
за позовом ОСОБА_2 
 
до ОСОБА_1 ,
 
третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Еко-Круг",
 
про стягнення коштів,
 
                                        В С Т А Н О В И В:
 
В лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Деснянського районного суду             м. Києва з позовом за захистом прав споживача шляхом стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів за невиконання умов договору-купівлі продажу меблевих матеріалів. 
 
Позовну заяву обґрунтовувала тим, що вона уклала з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу меблевих матеріалів для належній їй на праві власності квартири АДРЕСА_1 . На виконання умов договору вона передала ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 50 000 доларів США та 28 850 євро, що підтверджується розписками від 26.09.2016 та від 28.12.2016. 
Вважала, що вона виконала свій обов`язок покупця, сплативши за товар (меблеві матеріали), що підтверджується розписками. Проте, відповідач в порушення умов договору не передав меблеві матеріали, не повернув сплачені йому кошти та в односторонньому порядку відмовився від своїх зобов`язань, а її письмові вимоги залишив без реагування, не надавши а ні відповіді, а ні пояснень.
Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 50 000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.02.2018 становить 1 392 000,00 грн, сплачені згідно розписки від 26.09.2016, та грошові кошти в розмірі 28 850,00 євро, що за курсом НБУ станом на 01.02.2018  становить 1 000 518,00 грн, сплачені згідно розписки від 28.12.2016.
27 серпня 2018 року ОСОБА_2 подала уточнену позовну заяву, в якій збільшила позовні вимоги. У даній заяві позивачка вказувала на те, що окрім вищевказаних коштів 24.06.2016 вона передала відповідачу грошові кошти в розмірі  49 700 доларів США за матеріали, які не були закуплені; 04.11.2016 грошові кошти в розмірі 70 000 доларів США за надання послуг, які відповідачем не було виконано, а також 2 600 доларів США за розробку проектної документації, яка зроблена не була. Згідно розписки від 23.03.2017 відповідач отримав від неї 10 000 доларів США для ремонту її квартири, який зроблено не було та не було повернуто кошти. 09 вересня 2017 року відповідач отримав від неї у борг суму в розмірі 6000 доларів США, які зобов`язався повернути до 26.09.2017, проте кошти не повернув.
З урахування наведеного, позивачка, окрім вимог заявлених у позовній заяві про стягнення 50 000 доларів США та 28 850 євро, просила суд стягнути з відповідача на її користь наступні суми:
-         грошові кошти в розмірі 49 700 доларів США, що за курсом НБУ станом 22.08.2018 становить 1 376 690 грн, які сплачено згідно розписки від 24.06.2016 за матеріали;
-         грошові кошти в розмірі 70 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22.08.2018 становить 1 939 000 грн, які сплачено згідно розписки від 04.11.2016 за послуги;
-         грошові кошти в розмірі 2 600 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22.08.2018 становить 72 020 грн;
-         грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22.08.2018 становить 277 000 грн, які сплачено згідно розписки від 23.03.2017 за ремонт;
-         грошові кошти в розмірі 6000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22.08.2018 становить 166 200 грн, які надано у борг згідно розписки від 09.09.2017.
Відповідач позовні вимоги не визнав. 
 
У відзиві на позовну заяву зазначив, що у позивача відсутні правові підстави вимагати повернення грошових коштів за розписками.
 
Посилався на те, що  фактично позивач спотворює обставини справи та видає розписки за документи, з яких у відповідача нібито виникають певні зобов'язання в майбутньому. Позивач необґрунтовано зазначає про існування між сторонами неіснуючого договору купівлі-продажу за яким у відповідача виник обов`язок передати товар (меблі, меблеві матеріали). Долучені до позовної заяви розписки таких положень не містять. Розписки відповідач надавав на вимогу позивача як підтвердження факту отримання компенсації від позивача за вже закуплені відповідачем за власні кошти та передані їй меблі для квартири, та, відповідно, надані послуги, які відповідач оплатив за власні кошти, що передувало написанню таких розписок. На це вказує зокрема й те, що у розписках не зазначаються будь-які зобов`язання відповідача ні щодо майбутньої передачі меблів/надання послуг, ні щодо повернення в подальшому грошових коштів. 
 
Не відповідає дійсності позиція позивача, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу, оскільки в дійсності відповідач виконував доручення позивача по закупці та доставці останній меблів, а також надавав пов`язані з цим послуги, тому не був стороною договору купівлі-подажу. Доводи позивача, що їй не було здійснено передачу зазначеного майна та надано послуги, спростовуються актами здачі-приймання матеріалів та робіт, що додано до відзиву по кожній із розписок, крім документа від 09.09.2017. Так, відповідно до акту здачі-приймання матеріалів та робіт системи Розумний Будинок від 23.06.2016 відповідач прийняв у виконавця для позивача відповідні матеріали та послуги на суму 49679 доларів США. Наступного дня - 24.06.2016 року відповідач поставив позивачу матеріали і, відповідно, отримав компенсацію, оскільки закупив матеріали за власні кошти. Підтвердженням факту отримання такої компенсації стала розписка, що була передана позивачу на її вимогу. Аналогічні обставини справи підтверджують акти здачі-приймання від 03.11.2016 на суму 69 997 дол. США, що відповідає розписці від 04.11.2016 на суму 70 000 дол. США, акт здачі-приймання від 22.03.2017 на суму 10000 дол. США, що відповідає розписці від 23.03.2017, акт від 25.09.2016 на суму 50 000 дол. США, що відповідає розписці від 26.09.2016, акт від 27.12.2016 на суму 28850 євро, що відповідає розписці від 28.12.2016, акт від 18.11.2016, що відповідає розписці від 19.11.2016 на суму 2600 дол. США.
 
Окремо наголосив, що примірники вказаних актів відповідач передавав позивачу на вимогу останньої, та оскільки акти були викладені в двох примірниках - для позивача та третьої сторони (виконавця) відповідно, відповідач лише після підготовчого судового засідання зміг отримати копію актів, що надав виконавець для долучення до матеріалів справи. У свою чергу позивач свідомо та цілеспрямовано не вказує про наявність у неї примірника актів здачі-приймання, оскільки вони повністю заперечують її позицію на користь відповідача. Такими діями позивач вводить в оману суд щодо фактичних обставин справи та приховує докази, щоб використати суд як засіб для безпідставного стягнення з відповідача значних грошових коштів. 
Вказав, що відповідач за власні кошти придбав для позивача меблі для квартири, інші необхідні матеріали, оплатив супутні послуги та в день доставки та передачі позивачу придбаних матеріалів (наданих послуг) отримував від останньої компенсацію, та на вимогу позивача надавав їй відповідні розписки про отримання такого відшкодування, а також передавав акти здачі-приймання матеріалів (послуг), які укладалися з третьою особою (виконавцем).
 
Звернув увагу, що у відносинах з третьою особою (виконавцем) відповідач діяв від свого імені, оскільки про це була домовленість з позивачем, щоб остання не була вимушена оформлювати на відповідача нотаріальну довіреність. Поряд з цим, відповідач оплачував меблі, матеріали та послуги за власні кошти з наступною компенсацією з боку позивача в день передачі вказаного майна останній, оскільки відповідач мав добрі стосунки з чоловіком позивача та погодився на такий порядок співпраці з останнім та позивачем. Саме кількість розписок підтверджує, що позивач вповноважила відповідача на виконання вище вказаних функцій, у протилежному випадку є не логічним надавати грошові кошти шість разів на протязі року без застави та без належного оформлення розписок без термінів повернення грошових коштів. 
 
На факт, що позивач приймала від відповідача виконання доручення, не мала будь-яких претензій та була впевнена в добросовісності відповідача, вказує також і передача відповідачу в борг суми в 6000 дол. США, що оформлено документом від 09.09.2017, який справді відповідає формі розписки, проте найголовніше, що в часовому проміжку це остання розписка, яка надавалась відповідачем, і позивач не передавала би в борг відповідачу ці гроші, якщо не була б впевнена в добросовісності останнього та мала претензії щодо виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань.
 
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 січня 2021 року позов задоволено у повному обсязі.
 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач, діючи через свого представника ОСОБА_3 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.
 
В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд дійшов помилкового висновку, що спірні грошові кошти надавалися відповідачу для виготовлення і передачі позивачу меблів для квартири та для інших супутніх послуг, оскільки відповідач свої обов`язки виконав, а відтак у позивача відсутні підстави вимагати повернення коштів.
 
Судом безпідставно взято до уваги надані позивачем три договори, а саме від 17.03.2016, 20.06.2016 та від 31.10.2016, оскільки дані докази було долучені до матеріалів справи без належного оформлення та такі докази не направлялись відповідачу, як то передбачено ч. 9 ст. 83 ЦПК України. Про існування вказаних доказів відповідачу стало відомо на стадії їх дослідження, що свідчить про порушення його процесуальних прав.
 
Зазначив, що надані позивачем розписки від 26.09.2016 на суму 50 000 доларів США та від 28.12.2016 на суму 28 850 Євро не стосуються жодного з договорів, наявних у справі. З вказаних вимог про повернення коштів, наданих позивачем, не можна стверджувати, що грошові кошти були надані наперед відповідачу за меблі, тому що в самих розписках, які оформлені раніше вимог, вказується протилежне та зазначається про отримання оплати вже за поставлені меблі по « Печерськай » для квартири.
 
Не відповідає дійсності і позиція позивача, з якою погодився суд, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу відносно вищевказаних розписок, оскільки в дійсності він виконував доручення позивача по закупці та доставці останній меблів, надавав пов`язані з цим послуги, тому не був стороною договору купівлі-продажу. До того ж, позивач не довела, що їй не було здійснено передачу зазначеного майна та не надано послуги.
 
Розписки, за якими позивачка просить стягнути кошти він надавав на вимогу позивача як підтвердження факту отримання компенсації від позивача за вже закуплені ним за власні кошти та передані їй меблі для квартири й інші послуги.
 
Зазначив, що розписки викладені в неналежній формі, оскільки з їхнього змісту не виникає жодних зобов`язань, тому відсутні підстави стверджувати, що існує борг. Зокрема наголосив на тому, що в розписках, окрім документа від 09.09.2017 на суму                   6000 доларів США не містяться істотні умови, а саме щодо дати отримання/повернення коштів, реквізити сторін, умови отримання коштів. Додав, що з цього приводу Верховним Судом висловлено правову позицію в постанові від 01.04.2020 у справі №621/2725/17.
 
Крім того, зазначив, що на виконання здійснених ним робіт для позивачки про доставку меблів, матеріалів для квартири та супутніх послуг по кожній із розписок, крім документа від 09.09.2017 на суму 6 000 доларів США, до відзиву на позовну заяву долучено докази, якими є акти здачі-приймання. Про дані докази позивачу відомо, які вона свідомо приховує, що свідчить про введення суд в оману з її боку щодо фактичних обставин справи. 
 
Судом не взято до уваги доводи відповідача, що позивачка прийняла виконання зобов`язання та не мала ніяких заперечень чи претензій, водночас наразі намагається недобросовісно стягнути з відповідача гроші, які були отримані як компенсація за купівлю за власні кошти для позивача меблів, матеріалів, оплати послуг. На факт, що позивач приймала від нього виконання доручення, не мала будь-яких претензій та була впевнена в його добросовісності вказує те, що вона передала в борг 6000 доларів США, згідно документу від 09.09.2017, який відповідає формі розписки про отримання в позику коштів.
 
Посилався на те, що документи, які позивач зазначає як розписки, не вказують на існування між сторонами відносин, які виникають за договором позики, тобто не передбачають обов`язку повертати гроші.
 
За наведених обставин просив скасувати рішення Деснянського районного суду             м. Києва від 26.01.2021 та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Заперечуючи проти апеляційної скарги, ОСОБА_2 подала відзив, в якому посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги просила рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Товариство з обмеженою відповідальністю "Еко-Круг" (далі - ТОВ "Еко-Круг").
 
Відповідач та його представники ОСОБА_3 і ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених в ній.
 
Представник позивача - ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
 
Третя особа - ТОВ "Еко-Круг", належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника третьої особи.
 
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 24.06.2016 складено розписку про отримання ним суми в розмірі 49 700 доларів США за матеріали по системі «Розумний будинок» (а.с. 213).
26 вересня 2016 року ОСОБА_1 складено розписку, відповідно до якої він отримав суму в розмірі 50 000 доларів США за меблі, матеріали для квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.5).
28 грудня 2016 року відповідачем складено розписку про отримання грошових коштів в розмірі 28 850 євро за меблі для « Печерскай » (а.с.10).
Відповідно до розписки від 04.11.2016, відповідач отримав суму в розмірі 70 000 доларів США, згідно договору №15 від 31.10.2016 (а.с.211).
Згідно розписки від 19.11.2016, відповідач отримав грошові кошти в розмірі 2600 доларів США за розробку проектної документації по АДРЕСА_3 (а.с.49).
23 березня 2017 року відповідачем складено розписку про отримання суми в розмірі           10 000 доларів США за матеріали по ремонту квартири за адресою АДРЕСА_4 (а.с.212).
09 вересня 2017 року відповідачем складено розписку про те, що він взяв у борг у позивача 6000 доларів США, які зобов`язався повернути до 26.09.2017 (а.с.210).
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення грошових коштів в сумі 6000 доларів США за розпискою від 09.09.2017, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення цих коштів.
 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильними, з наступних підстав. 
 
Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 
 
За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.
 
Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).
 
Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
 
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
 
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 
 
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
 
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
 
Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа, і зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.
Судом встановлено, що відповідно до укладеної між сторонами розписки від                        09 вересня 2017 року   ОСОБА_1 взяв у боргу у ОСОБА_2   кошти в розмірі 6000 доларів США, що еквівалентно 156 000 грн, які  зобов`язався повернути до 26.09.2017 (т. 1 а.с. 210).
Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 належним чином виконав зобов`язання по поверненню ОСОБА_2 отриманих в борг коштів за розпискою від 09.09.2017.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши, що відповідач не виконав умов укладеного із ОСОБА_2 договору позики та застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині та відповідно їх задоволення.
До того ж, в мотивувальній частині рішення суд зазначив, що факт отримання відповідачем у позивачки 09.09.2017 в борг 6000 доларів США та їх неповернення в обумовлений строк не заперечувався відповідачем, який діяв через свого представника. При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги заперечення відповідача щодо форми розписки, вказавши на те, що дана розписка від 09.09.2017 містить усі істотні дані, які притаманні договору позики (сторін, суму та обов`язок повернення).
Апеляційна скарга також не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення грошових коштів в сумі 6000 доларів США згідно розписки від 09.09.2017. Незважаючи на те, що в прохальній частині апеляційної скарги відповідач просить скасувати рішення суду повністю, ухваливши нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 стверджує про те, що він 09.09.2017 отримав від ОСОБА_2 в борг 6000 доларів США. На його думку, надання йому ОСОБА_2 в борг 6000 доларів США вказує на те, що він добросовісно здійснював для позивачки свою роботу щодо доставки меблів, матеріалів для квартири та супутніх меблів.
За вказаних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення боргу в сумі 6000 доларів США за договором позики від 09.09.2017.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення грошових коштів за іншими розписками, з огляду на таке.
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення грошових коштів за розписками від               26 вересня 2016 року, 28 грудня 2016 року, 24 червня 2016 року, 04 листопада 2016 року, 19 листопада 2016 року та від 23 березня 2017 року, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт отримання відповідачем грошових коштів на меблі, матеріали та проведення ремонту, однак останнім повністю не виконано умов договорів, укладених між сторонами щодо виконання робіт, та не доведено факт використання коштів для визначених цілей.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач зазначив, що суд неповно з`ясував обставини справи та не врахував, що до кожної із розписок, крім документу від 09.09.2017, є акти здачі-приймання матеріалів та робіт. Відповідно до акту здачі-приймання матеріалів та робіт системи Розумний Будинок від 23.06.2016 він прийняв у виконавця для позивача відповідні матеріли та послуги на суму 49 679 доларів США. Наступного дня - 24.06.2016 він поставив позивачу матеріали, за що отримав компенсацію, оскільки матеріали закупив за власні кошти. Підтвердженням факту отримання такої компенсації стала розписка, що була передана позивачу на її вимогу. Аналогічні обставини підтверджують акти здачі-приймання від 03.11.2016 на суму             69 997 доларів США, що відповідає розписці від 04.11.2016 на суму 70 000 доларів США, акт здачі-приймання від 22.03.2017 на суму 10 000 доларів США, що відповідає розписці від 23.03.2017, акт від 25.09.2016 на суму 50 000 доларів США, що відповідає розписці від 26.09.2016, акт від 27.12.2016 на суму 28 850  Євро, що відповідає розписці від 28.12.2016, акт від 18.11.2016, що відповідає розписці від 19.11.2016 на суму 2 600,00 доларів США. Дані акти здачі-приймання, які укладалися між ним та ТОВ "Еко-Круг", він передавав позивачці.
 
Також зазначив, що розписки від 26.09.2016 та від 28.12.2016 не стосуються жодного з договорів, наданих позивачкою.
Колегія суддів погоджується з такими доводами апеляційної скарги з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 17 березня 2016 року між ОСОБА_2 та ПП ОСОБА_1 (підрядник), в особі директора ОСОБА_1 , укладено договір №14, відповідно до п. 1 якого відповідач, як підрядник, прийняв на себе виконання робіт по розробці проекту з Розумного будинку/квартири, а позивач зобов`язалась прийняти роботи та оплатити їх вартість у строки та на умовах, що визначаються договором та додатками до нього.
Пунктом 4 даного договору передбачено, що ціна проекту з Розумного будинку становить 30 000 грн (а.с. 124-126).
20 червня 2016 року між  ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 укладено договір №25, умовами п. 1.1. якого передбачено, що відповідач зобов`язався здійснити поставку обладнання для системи «Розумний будинок» в пункт монтажу за адресою: АДРЕСА_5 , та виконати і здати замовнику згідно акту прийому-передачі виконаних робіт наступну роботу, а саме програмування, пусконалагоджувальні роботи.
Відповідно до п.п. 4.1, 4.3 даного договору, ціна обладнання та матеріалів для «СРБ» складає 49679 доларів США, ціна робіт з програмування «СРБ» складає 6800 доларів США (а.с. 147-154).
31 жовтня 2016 року між  ОСОБА_2 та ПП ОСОБА_1 (підрядник), в особі директора ОСОБА_1 , укладено договір №15, відповідно до п. 1.1 якого відповідач, як підрядник, прийняв на себе виконання робіт з «Квартири під ключ» за адресою:                   АДРЕСА_6 (номер квартири не зазначено), а позивач, як замовник зобов'язалася прийняти роботи, меблі, обладнання, що зазначені у додатках 1 та 2, оплатити їх вартість у строки, та на умовах, що визначається цим договором та додатками до нього.
Пунктом 4.2. Договору сторони погодили, що загальна вартість «Квартири під ключ» становить 134 487 умовних одиниць (а.с. 155-158).
Як вже вказувалося вище, ОСОБА_1 було складено 6 (шість) розписок, згідно яких він отримав грошові кошти, а саме: 24.06.2016 - 49 700 доларів США за матеріали по системі «Розумний будинок»; 26.09.2016 - 50 000 доларів США за меблі, матеріали для квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; 28.12.2016 - 28850 євро за меблі для « Печерскай »; 04.11.2016 - 70 000 доларів США, згідно договору №15 від 31.10.2016; 19.11.2016 - 260 доларів США за розробку проектної документації по АДРЕСА_3 ; 23.03.2017 - 10 000 доларів США за матеріали по ремонту квартири за адресою АДРЕСА_4 .
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що документи від 26.09.2016 та від 28.12.2016, які позивач зазначає як розписки відповідача, не вказують на існування між сторонами відносин, які виникають за договором купівлі-продажу, та не передбачають обов`язок відповідача поставити позивачці меблеві матеріали (меблі), а тому вимоги останньої про повернення грошових коштів є необґрунтованими.
З матеріалів справи також вбачається, що було складено ряд актів, які підписані ОСОБА_1 , з однієї сторони, та ТОВ "Еко-Круг", з другої сторони (т. 1,                            а.с. 181-188).
Згідно Акту здачі-приймання матеріалів та робіт меблів під замовлення від 25.09.2016 на суму 50 000 доларів США виконано роботи, здійснено доставку та монтаж матеріалів, обладнання здійснені на адресу: АДРЕСА_2 .
Згідно Акту здачі-приймання матеріалів та робіт меблів під замовлення від 27.12.2016 на суму 28 850 Євро  виконано роботи, доставку та монтаж матеріалів, обладнання здійснені на адресу: АДРЕСА_2 .
Згідно Акту здачі-приймання виконаних робіт від 18.11.2016на суму 2600 доларів США виконано роботи, доставку та монтаж матеріалів, обладнання здійснені на адресу: АДРЕСА_6 .
Згідно Акту здачі-приймання матеріалів та робіт системи Розумний Будинок від 23.06.2016 на суму 49 679 доларів США виконано робіт, доставку та монтаж матеріалів, обладнання здійснені на адресу АДРЕСА_2 .
Згідно Акту здачі-приймання матеріалів та виконаних робіт від 22.03.2017 на суму         10 000 доларів США виконано робіт, доставку та монтаж матеріалів, обладнання здійснені на адресу АДРЕСА_6 .
Згідно Акту здачі-приймання матеріалів та виконаних робіт від 03.11.2016 на суму                69 997 доларів США виконано робіт, доставку та монтаж матеріалів, обладнання здійснені на адресу АДРЕСА_6 .
Аналіз наведених фактичних обставин вказує на те, що три із вищевказаних актів були складені між ОСОБА_1 та ТОВ "Еко-Круг" щодо виконання робіт у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 . Інші три акти складені про виконання робіт за адресою: АДРЕСА_6 , тоді як згідно договору №15 від 31.10.2016, укладеного між позивачкою та ФОП ОСОБА_1 , саме за цією адресою             ОСОБА_2 зобов'язалася прийняти роботи, меблі, обладнання, що зазначені в Додатках 1 та 2 і оплатити їх вартість у строки та на умовах, що визначаються цим договором з додатками до нього.
Крім того, дані обставини вказують на те, що ОСОБА_1 прийняв у виконавця                    ТОВ "Еко-Круг" для позивача відповідні матеріали та послуги.
При цьому, кожний із шести вищевказаних актів складений за день до кожної із шести розписок від 24 червня 2016 року, 26 вересня 2016 року, 04 листопада 2016 року,                  19 листопада 2016 року, 28 грудня 2016 року та від 23 березня 2017 року.
Таким чином, наведені фактичні обставини вказують на те, що позивачка уповноважила відповідача оплачувати меблі, матеріали та послуги, що в свою чергу підтверджується кількістю розписок (6 штук), які відповідають кількості актів здачі-прийому виконаних робіт (6 штук). До того ж, в кожній із розписок зазначено, що кошти отримані ОСОБА_1 за виконання робіт, купівлі меблів та матеріалів у квартирі, яка належить ОСОБА_2 , та знаходиться за  адресою: АДРЕСА_2 , а також виконання робіт за адресою: АДРЕСА_6 (виконання робіт за цією адресою ОСОБА_2 зазначила у договорі №15 від 31.10.2016). 
Матеріали справи не містять доказів, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за договорами, укладеними між сторонами, а також доказів того, що на суми, які вказані у розписках від 24 червня 2016 року, 26 вересня 2016 року, 04 листопада 2016 року,             19 листопада 2016 року, 28 грудня 2016 року та від 23 березня 2017 року не здійснив необхідних робіт та послуг позивачці.
Також колегія суддів враховує, що акти здачі-прийому виконаних робіт не підписані ОСОБА_2 . Однак, дана обставина не спростовує суті вищезгаданих актів, зважаючи на вказані в них ідентифікуючі ознаки щодо виконання робіт та надання послуг у квартирі, належній позивачці, та за адресою, вказаній останньою у договорі.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення грошових коштів за розписками від 24 червня 2016 року, 26 вересня 2016 року, 04 листопада 2016 року, 19 листопада 2016 року,               28 грудня 2016 року та від 23 березня 2017 року, оскільки належними та допустимим доказами в матеріалах справи підтверджується, що позивачка прийняла виконання зобов`язання відповідачем, сплативши за виконані роботи та надані послуги певну суму грошових коштів. 
За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що знайшли свої підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що відповідач належним чином виконав свої обов`язки, позивач прийняла таке виконання, а розписки були складені як підтвердження отримання відповідачем компенсації за меблі, матеріали та послуги.
Проте, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, порушив норми процесуального права, внаслідок чого вищевказаного не врахував та як наслідок дійшов помилкового висновку про доведеність та обґрунтованість позовних в цій частині.
Окрім іншого, колегія суддів вважає наголосити на тому, що складені відповідачем розписки не вказують на існування між сторонами відносин, які виникають за договором позики, тобто не передбачають обов`язок останнього повернути позивачу гроші, а тому вимоги останньої є необґрунтованими і з цієї позиції також. Так, зі змісту розписок не вбачається отримання відповідачем від позивача грошових коштів саме в борг, не встановлено й обов`язку відповідача повернути грошові кошти позивачу. Також слід враховувати, що ОСОБА_1 не заперечував факту написання ним розписки, проте заперечував отримання у борг будь-яких коштів та зобов'язання повернути їх позивачці, оскільки розписки були написаі на вимогу позивачки на підтвердження факту проведеного розрахунку.
Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що є безпідставними доводи позивачки щодо порушення її прав, як споживача, у сфері послуг, оскільки позов пред`явлено до фізичної особи, а не фізичної особи-підприємця.
Питання про стягнення коштів за розписками від 19.11.2016 у розмірі 2600 доларів США та від 04.11.2016 в розмірі 70000 доларів США судом вирішено без надання позивачем оригіналів цих документів, оскільки відповідність копій цих розписок, що наявні в матеріалах справи,  оригіналам, не засвідчено судом.
Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, що рішення суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення грошових коштів за розписками від 26 вересня 2016 року, 28 грудня 2016 року, 24 червня 2016 року, 04 листопада 2016 року, 19 листопада 2016 року та від 23 березня 2017 рокує незаконним. 
Зважаючи на те, що вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення грошових коштів за розписками від 26 вересня 2016 року, 28 грудня 2016 року, 24 червня 2016 року, 04 листопада 2016 року, 19 листопада 2016 року та від 23 березня 2017 року, суд неповно з`ясував обставини справи, порушив норми процесуального права, оскаржуване судове рішення в цій частині у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що у розмірі, визначеному Законом України "Про судовий збір" позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви в сумі                   8 810,00 грн (т. 1, а.с. 1).
Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду в частині та залишення без змін рішення суду в частині стягнення грошових коштів в сумі 6000 доларів США, то з               ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 235 грн 23 коп., що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,
                                                     П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
 
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 січня 2021 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення коштів за розписками від 26 вересня 2016 року, 28 грудня 2016 року, 24 червня 2016 року, 04 листопада 2016 року, 19 листопада 2016 року та від 23 березня 2017 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.
 
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 січня 2021 року в частині стягнення коштів за розпискою від 26 вересня 2017 року в розмірі 6000,00 доларів США - залишити без змін.
 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 ) на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 235 (двісті тридцять п`ять) грн 23 коп.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.
 
Повний текст постанови складено 31 травня 2021 року.

Головуючий                                                                                                    О.Ф. Мазурик

Судді                                                                                                                 О.В. Желепа

                                                                                                                            В.А. Кравець