ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/847/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №703/2649/20	Ігнатенко Т. В. 	
Категорія: 	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О.  М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року         м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Вініченка Б.Б., Гончар Н.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу 12 Державної пожежно-рятувальної частини управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 лютого 2021 року (повний текст рішення складено 01 березня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до 12 Державної пожежно-рятувальної частини управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області, третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, 22 березня 2019 року близько 15 години 43 хвилин на регульованому перехресті вул. Соборна - Незалежності в м. Сміла, службовий автомобіль «ЗІЛ -130», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить 12 Державній пожежно-рятувальній частині управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області, проїхав на заборонений сигнал світлофора із увімкненими проблисковими маячками та звуковою сиреною, допустив зіткнення із автомобілем «ВАЗ-2104», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача. Причиною дорожньо-транспортної пригоди є порушення водієм ОСОБА_2 автомобіля «ЗІЛ -130» п. 8.7.3 ПДР України. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди належний ОСОБА_1 автомобіль марки «ВАЗ-2104» отримав механічні пошкодження. 
Відповідно до висновку експерта вартість відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ-21043 становить 64179,00 гривень, вартість матеріального збитку - 32049,00 гривень.
Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03.07.2019, яка набрала законної сили 16.07.2019, у справі №703/2044/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. 
На день дорожньо-транспортної пригоди автомобіль ЗІЛ-130, д.н.з. НОМЕР_1 , був застрахований за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО3363105 від 19 березня 2019 року в Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія». 
За страховим актом № ОЦ/049/000/19/0073 (аварійний сертифікат) від 06 грудня 2019 року Черкаської філії ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за пошкоджений автомобіль позивачу відшкодовано частину коштів в розмірі 21349,00 гривень.
Позивач, вважаючи, що оскільки шкода його майну була завдана водієм ОСОБА_2 при виконанні трудових обов`язків, тому просив суд стягнути з відповідача на свою користь підлягає різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, а саме 10700,00 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 лютого 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з 12 Державної пожежно-рятувальної частини Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у сумі 10700,00 грн., судові витрати по оплаті судового збору за подачу позову в сумі 840,80 грн. та по оплаті правничої допомоги у сумі 800 грн., а всього - 12340,80 грн.
Рішення мотивовано тим, що спростовуючи доводи позивача, відповідач посилається на поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/3363105 від 19 березня 2019 року, страховий ліміт у якому визначено в розмірі 100 000 грн. Однак, відповідач не надав суду вказаний поліс.
Отже суд виходив із того, що матеріали справи не містять доказів, на підставі яких можливо встановити дійсний ліміт відповідальності ПрАТ «УПСК» за полісом обов`язкового страхування №АО/3363105 від 19 березня 2019 року та що такий ліміт перевищує страхову суму у розмірі 21349 грн. Тому суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є доведеними та неспростованими відповідачем.
Вважаючи рішення незаконним, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що цивільна відповідальність відповідача застрахована відповідно до договору страхування від 19 березня 2019 року (поліс №АО/3363105), завдана шкода майну позивача не перевищує страховий ліміт, тому належним відповідачем у даній справі має бути страховик, а не роботодавець завдавача шкоди. Просить апеляційний суд долучити до матеріалів справи копію полісу №АО/3363105, врахувати його як доказ розміру страхового ліміту. По суті спору скаржник просить рішення скасувати, а у задоволенні позову відмовити.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити за її безпідставністю, а оскаржуване рішення залишити без змін як законне та обґрунтоване.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню.
Як вбачається з матеріалів справи, 22 березня 2019 року наслідок ДТП, що відбулась з вини ОСОБА_2 , який керував службовим автомобілем ЗІЛ 130, д.н.з. НОМЕР_1 , було пошкоджено автомобіль ВАЗ 2104, д.н.з. НОМЕР_2 , що був під керуванням його власника ОСОБА_1 . Вину ОСОБА_2 встановлено постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 липня 2019 року у справі №703/2044/19(а.с.9).
ОСОБА_2 працює на посаді водія 12 ДПРЧ УДСНС України у Черкаській області з 07 грудня 2017 року (наказ УДСНС України у Черкаській області №402 по особовому складу) та дотепер, що підтверджується листом Смілянського РВ УДСНС України у Черкаській області від 28 липня 2020 року (а.с.21).
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ЗІЛ 130, д.н.з. НОМЕР_3 , 1993 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , на підставі полісу №АО3363105 від 19 березня 2019 року, страхувальником за яким є 12 Державна пожежно-рятувальна частина управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області, застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (а.с.19).
Згідно із страховим актом ПрАТ «УПСК» від 06 грудня 2019 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ ОСОБА_1 без урахування фізичного зносу деталей з ПДВ складає 64179,00 грн., ринкова вартість пошкодженого ТЗ складає 32049,00 грн., залишкова вартість складових ТЗ складає 10700,00 грн., сума страхового відшкодування, яка підлягає виплаті потерпілому ОСОБА_1 на підставі полісу №АО3363105 від 19.03.2019 за пошкодження його автомобіля складає 21349,00 грн. (а.с.19).
Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 66 від 27 травня 2019 року вартість відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ 21043, реєстраційний № НОМЕР_2 , становить 64179,00 грн., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля ВАЗ 21043, реєстраційний № НОМЕР_2 , внаслідок пошкодженого даного транспортного засобу, становить 32049,00 (а.с.10-18).
Факт отримання від ПрАТ «УПСК» страхового відшкодування у сумі 21349,00 гривень позивачем не заперечується.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
Згідно із частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК Україниособа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована урегульовано Законом України від 01.07.2004 року № 1961-VІ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". 
У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18).
Суд першої інстанції задовольнив позов, виходячи лише із того, що відповідач не довів розмір страхового ліміту, у зв`язку з чим суд вирішив, що неможливо визначити чи відповідає за сплату решти майнової шкоди страховик чи заподіювач шкоди (роботодавець винуватця ДТП).
З цього приводу суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.
Частиною 3 ст. 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
З матеріалів справи встановлено, що відповідальність відповідача застрахована на підставі полісу №АО/3363105 від 19 березня 2019 року, що позивач не оспорює. Більше того ОСОБА_1 отримав страхову виплату за страховим полісом.
Крім того, вказане підтверджується і страховим актом, складеним ПрАТ «УПСК» 06 грудня 2019 року, яке було надано відповідачем до закінчення підготовчого провадження.
В додатках до відзиву на позов (а.с. 45-48) відповідач на спростування доводів позивача просив врахувати копію полісу №АО/3363105 від 19 березня 2019 року, однак помилково долучив копію іншого полісу, яке не відноситься до предмета доказування.
Суд першої інстанції, при реєстрації відзиву не звернув увагу на розбіжності між переліком найменувань додатків до відзиву та фактично доданими до відзиву доказами, що не відповідає вимогам п. 6 розділу ІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України (зі змінами, наказ ДСА України від 24.12.2019 року №1196), затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 року №814
Отже відповідач був фактично позбавлений змоги усунути таку помилку та надати вірний доказ, чим було обмежено у праві на доступ до правосуддя.
За таких обставин суд апеляційної інстанції бере до уваги додану до апеляційної скарги копію полісу №АО/3363105 від 19 березня 2019 року.
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ЗІЛ 130, д.н.з. НОМЕР_3 , 1993 року випуску, на підставі полісу № АО3363105 від 19 березня 2019 року, страхувальником за яким є 12 Державна пожежно-рятувальна частина управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області, застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».
У полісі № АО/3363105 від 19 березня 2019 року страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, визначено в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень. 
За страховим актом №ОЦ/049/000/19/0073 (аварійний сертифікат) від 06 грудня 2019 року Черкаської філії ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за пошкоджений автомобіль позивачу відшкодовано частину коштів на суму 21349,00 гривень.
Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика.
Так як матеріально-правова відповідальність 12 Державної пожежно-рятувальної частини управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області застрахована на суму, що перевищує завдану позивачеві шкоду, то слушними є посилання апелянта на те, що належним відповідачем у вказаному спорі має бути не відповідач у даній справі, а страховик - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».
Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви (ст. 175 ЦПК України) саме позивач визначає відповідачів у справі та зазначає зміст позовних вимог до кожного з них. Суд з власної ініціативи не вправі змінювати склад відповідачів у справі, а здійснює заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідача за клопотанням/заявою позивача.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц.
Отже колегія суддів прийшла до висновку, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, на що не звернув суд першої інстанції та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального закону, а тому підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в позові.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Так як колегія суддів визнає апеляційну скаргу обґрунтованою, у зв`язку ухваленням нового рішення, судові витрати відповідача, пов`язані зі сплатою судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 1261,80 грн., підлягають стягненню із позивача.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу 12 Державної пожежно-рятувальної частини управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області задовольнити.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 лютого 2021 року скасувати. 
В задоволенні позову ОСОБА_1 до 12 Державної пожежно-рятувальної частини управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області, третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь 12 Державної пожежно-рятувальної частини управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області судові витрати в розмірі 1261,80 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді