Справа № 349/1908/20 
Провадження № 22-ц/4808/866/21 
Головуючий у 1 інстанції Рибій М. Г. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
               судді-доповідача        Бойчука І.В.,
               суддів:                Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,
               секретаря                Мельник О.В.,
з участю        представників сторін та ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання у зв`язку з продовженням навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рогатинського районного суду від 29 березня 2021 року під головуванням судді Рибія М.Г. у м. Рогатин,
в с т а н о в и в :
У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на його утримання у зв`язку з продовженням навчання.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 03.09.2018 шлюб між його батьками - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано.
До повноліття аліменти на його утримання стягувалися з батька за рішенням суду. Зараз він навчається на третьому курсі Фахового коледжу культури і мистецтв (м. Калуш), на денній формі навчання. У зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, оскільки витрачає кошти на оренду квартири, на придбання інструментів, проїзд, одяг та харчування.
Посилаючись на те, що відповідач є працездатним, працює та отримує заробітну плату, не має інших дітей, аліментів нікому не сплачує, має змогу надавати йому матеріальну допомогу, позивач просив ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_1 на його користь аліментів в розмірі 3 000,00 грн щомісячно на період навчання, але не довше ніж до досягнення 23-х років.
Рішенням Рогатинського районного суду від 29 березня 2021 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на його утримання, у зв`язку з тим, що він продовжує навчання, в розмірі 3000,00 грн щомісячно.
У апеляційній скарзі  ОСОБА_2 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.
Вказує, що судом першої інстанції залишено поза увагою ту обставину, що обов`язок утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, покладається на обох батьків.
Судом першої інстанції не враховано можливості батьком надавати матеріальну допомогу повнолітньому синові та фактично перекладено цей обов`язок винятково на матір, що є порушенням норм закону. 
Глава 16 СК України, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на те, що саме позивач не надав суду доказів того, чи може відповідач надавати таку матеріальну допомогу повнолітньому сину.
Проте, відповідач, отримавши копію ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, не подав суду будь-яких доказів про свої доходи і про можливість нести витрати на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, хоча ст. 81 ЦПК України передбачено, що на кожну із сторін покладається обов`язок по доведенню обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доводи відповідача про неможливість надання допомоги синові у зв`язку із припиненням підприємницької діяльності 17.02.2021 не заслуговують на увагу, оскільки він є працездатною особою, не зареєстрований як особа, яка шукає роботу, у справі відсутні докази того, що за станом здоров`я або з інших об`єктивних причин він не може працювати. Крім того, відповідач сплачував аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття. 
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
ОСОБА_1 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
В судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній.
ОСОБА_1 та його представник вимоги апеляційної скарги визнали частково.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення  ОСОБА_1 , який при визначенні розміру аліментів покладався на розсуд апеляційного суду, представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.
Встановлено, що свідоцтва про народження від 18.12.2002 підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 03.09.2018 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Довідкою від 08.12.2020 підтверджується, що ОСОБА_2 навчається на третьому курсі Фахового коледжу культури і мистецтв (м. Калуш), спеціальність 028 «Менеджмент соціокультурної діяльності» освітньої програми «Народне інструментальне мистецтво (духові інструменти)».
06.05.2019 припинено стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на підставі судового наказу, виданого 05.06.2019 Бережанським районним судом Тернопільської області, у зв`язку із сплатою боржником аліментів до повноліття дитини.
Довідкою виконавчого комітету Рогатинської міської ради від 08.12.2020 підтверджується, що ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1 разом з матір`ю та сестрою.
Відповідно до заключення ЛКК РКНП «БЦПМСД» № 178 від 08.12.2020 в ОСОБА_2 діагностовано s-подібний сколіоз ІІ ст. грудного відділу хребта з больовим синдромом і він потребує заняття по фізкультурі в спецкласі на 2020-2021 навчальний рік.
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 17.02.2021 припинено державну реєстрацію підприємницької діяльності ОСОБА_1 як ФОП за його рішенням.
За правилами частини першої статті 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Пред`являючи позов, ОСОБА_2 зазначив, що потребує матеріальної допомоги батька, посилаючись, зокрема, на витрати, пов`язанні з навчанням, харчуванням, проживанням у гуртожитку, витрати на проїзд додому, оскільки стипендія не покриває цих витрат, а відповідач є працездатним, інших утриманців не має, тому має можливість надання такої допомоги.
Відповідач посилався та те, що на цей час не працює, діяльність як фізична-особа підприємець припинив, отримує допомогу по безробіттю, допомагає своєму непрацездатному батьку.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, не звернув уваги на те, що обов`язок утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання, покладається на обох батьків, не врахував, що відповідач є працездатним, має можливість надавати матеріальну допомогу та фактично переклав обов`язок піклуватися та матеріально забезпечувати повнолітнього сина, який навчається, винятково на матір, що є порушенням норм закону.
Висновок суду першої інстанції про те, що право позивача на утримання не виникло, оскільки ним не доведено можливості надання такого утримання батьком, з посиланням на ненадання ОСОБА_2 доказів. Апеляційний суд зазначає, що відповідачем не надано доказів, якими стверджується його нездатність надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Крім того, в засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 визнав наявність у нього обов`язку надавати матеріальну допомогу сину у зв`язку з продовженням сином навчання, однак у меншому розмірі, ніж просить позивач. При визначенні розміру матеріальної допомоги на час продовження навчання сина відповідач покладається на розсуд суду.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи положення ст. 376 ЦПК України та встановлення можливості сплати відповідачем коштів на утримання свого повнолітнього сина, який продовжує навчання, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню, оскільки воно постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права і з порушенням норм процесуального права, та ухвалення в справі нового рішенняпро часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання у зв`язку з продовженням навчання в розмірі 1 600 грн щомісячно на період навчання ОСОБА_2 , але не довше ніж до досягнення ним 23-х років. 
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. 
Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 6 вказаної статті якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Рогатинського районного суду від 29 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання у зв`язку з продовженням навчання задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання у зв`язку з продовженням навчання в розмірі 1 600 грн щомісячно на період навчання ОСОБА_2 , але не довше ніж до досягнення ним 23-х років.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь держави 908 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 725,95 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 30 червня 2021 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
Судді:                                                                        В.Д. Фединяк 
       В.А. Девляшевський