Ухвала

12 травня 2021року
м. Київ
справа №185/2676/19
провадження №51-2341ск21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                         ОСОБА_1 ,
суддів                                     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
вивчивши матеріали касаційної скарги засудженої ОСОБА_4 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 1 лютого 2021 року,
встановив:
Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджена порушує питання про перегляд зазначених судових рішень у касаційному порядку на підставах, передбачених  пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 438 КПК.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК, касаційний суд дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог вказаної статті.
Так,  усупереч п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК засуджена невірно вказала найменування суду касаційної інстанції. 
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі вказується обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення. 
Проте наведених положень процесуального закону ОСОБА_4 не дотримано.
Так, засуджена, не погоджуючись з наданою районним судом оцінкою доказів                     у справі, з якою погодився і суд апеляційної інстанції, та які, на її думку, не обґрунтовують її винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК,не наводить обґрунтування неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій закону України про кримінальну відповідальність з огляду на положення  ст. 413 КПК, які вплинули на законність прийнятих судових рішень, і тягнуть за собою обов`язкову їх зміну на підставі,  передбаченій п. 2 ч. 1  ст. 438  цього Кодексу.
Окрім цього, у своїй касаційній скарзі, як убачається з її змісту, засуджена порушує питання про зміну оспорюваних судових рішень у зв`язку                                               з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та даними про її особу через суворість, однак не наводить обґрунтувань у чому саме полягає явна несправедливість заходу примусу,                            з урахуванням положень ст. 414 КПК, що є підставою для зміни оспорюваних судових рішень відповідно  до  п. 3 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак  жодних застережень щодо цієї обставини скарга не містить.
Суд також роз`яснює, що відповідно до ч. 2 ст. 8 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені мають право звернутися через адміністрацію виконавчої установи до відповідного Центру з надання безоплатної правової допомоги для отримання кваліфікованої правової допомоги адвоката при виготовленні тексту касаційної скарги.  
Відповідно до ч. 1 ст. 429 КПК, суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху і надає особі, яка подала скаргу, необхідний строк для усунення недоліків.
На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 429, 441 КПК, Верховний Суд 
постановив:
Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 1 лютого 2021 року залишити без руху й надати їй строк для усунення вказаних недоліків упродовж п`ятнадцяти днів з дня отримання копії даної ухвали.
Роз`яснити останній, що у разі неусунення цих недоліків в установлений строк касаційну скаргу буде їй повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
 
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                ОСОБА_3