ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 травня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/1611/21	
(суддя Голобутовський Р.З., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Іванова С.М., Панченко О.М.,     
 розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року у справі №160/1611/21 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни, третя особа - акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання протиправною та скасування постанови,-

                                                                  ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 02 лютого 2021 року звернувся до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни згідно з яким просить визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни від 18.01.2021 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 64181059 з примусового виконання виконавчого напису № 39059 від 01.12.2020, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованості у розмірі 33943,88 грн. та основної винагороди приватного виконавця у розмірі 3394,39 грн.
Позов обґрунтовано тим, що відповідач не мав повноважень приймати до виконання виконавчий документ та відкривати виконавче провадження, оскільки місце виконання цього виконавчого документу не знаходиться на території округу в  якому він має право вчиняти виконавчі дії. Зазначає про те, що рахунок № НОМЕР_1 відкрито у м. Павлоград.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року позов задоволено повністю.
Суд, визнав протиправною та скасував постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни від 18.01.2021 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 64181059 з примусового виконання виконавчого напису № 39059 від 01.12.2020, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованості у розмірі 33943,88 грн. та основної винагороди приватного виконавця у розмірі 3394,39 грн. Стягнув з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 2950 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят) грн. та судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.           Рішення суду мотивовано тим, що місце проживання боржника не належить до виконавчого округу, на території якого відповідач здійснює діяльність та відомості щодо якої внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України, а виконавчий документ у виконавчому провадженні ВП № 64181059 прийнято до виконання відповідачем не за місцем проживання, перебування боржника ОСОБА_1 . При цьому, будь-яких належних доказів на підтвердження знаходження на рахунку № НОМЕР_1 у валюті гривня в акціонерному товаристві «Перший український міжнародний банк», який розташований саме за адресою: м. Київ, вул. Андріївська, 4, грошових коштів позивача, що давало б підстави вважати їх майном боржника матеріали виконавчого провадження не містять. Також, суд першої інстанції зробив висновок щодо наявності підстав для відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу у сумі 2950 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його до апеляційного суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що відповідач у відповідності до вимог закону прийняв до виконання виконавчий документ та відкрив виконавче провадження, оскільки місце виконання цього виконавчого документу знаходиться на території округу в  якому він має право вчиняти виконавчі дії враховуючи те, що позивач має поточний рахунок № НОМЕР_1 в АТ «Перший український міжнародний банк», що розташований у  м. Київ та на якому наявні кошти у сумі 1 грн.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що 01.12.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною видано виконавчий напис №39059 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості у розмірі 38729,36 грн. (а.с.44).
18.01.2021 року до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни від представника АТ «Перший український міжнародний банк» надійшла заява про примусове виконання рішення, а саме, виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. № 39059 від 01.12.2020 року (а.с.43 зворот).
18.01.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксаною Анатоліївною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64181059 з виконання виконавчого напису № 39059, виданого 01.12.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. (а.с.46).
Законність та обґрунтованість вищезазначеної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.
 Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403-VIII).
Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 1403-VIII фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно з частинами першою, другою статті 25 Закону № 1403-VIII виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Cтаттею 24 Закону № 1404-VIII визначено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.
Відповідно до частини п`ятої, третьої, сьомої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
Відповідно до вимог статті 89 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон №3425-XII) у виконавчому написі повинні зазначатися, зокрема, строк пред`явлення виконавчого напису до виконання.
Відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню, розроблено Інструкцію затверджено наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 р. за №1302/29432 (далі - Інструкція).
Відповідно до пунктів 6, 7 Інструкції під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом, зокрема, винесення постанов.
Постанова як окремий документ містить, зокрема, мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову.
Пунктом 3 розділу ІІІ Інструкції визначено, що заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа.
У заяві про примусове виконання рішення зазначаються такі відомості:
назва і дата видачі виконавчого документа;
прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові стягувача;
дата народження та адреса місця проживання чи перебування стягувача;
реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) стягувача;
номер телефону стягувача;
спосіб перерахування стягнутих з боржника грошових сум (у разі виконання рішення про стягнення коштів);
реквізити рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання стягнутих з боржника грошових сум (за наявності).
У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).
Згідно з пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону № 1404-VIII.
Так, відповідно до вимог статті 24 Закону № 1404-VIII суд, при наданні правової оцінки постанові про відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем, повинен встановити не лише місцезнаходження боржника, а й місцезнаходження його майна.
В розумінні глави 13 Цивільного кодексу України, враховуючи положення статті 24 Закону № 1404-VIII, майном є саме грошові кошти, а не банківські рахунки.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що виконавчим округом відповідача як приватного виконавця є місто Київ.
У свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що Банк (стягувач), звертаючись із заявою про примусове стягнення до приватних виконавців, вказав, що позивач має банківський рахунок № НОМЕР_1 в АТ «Перший український міжнародний банк», однак не вказав де саме територіально розташовано відділення банку у якому відкритий цей рахунок, в той час як в матеріалах справи міститься інформація про те, що зазначений рахунок відкрито у відділенні №1 ПУМБ в м. Павлоград (а.с.15-16).
Жодних документів, що підтверджує наявність у боржника банківських рахунків у м. Києві, до вказаної заяви не додано. Матеріали справи містять лише документи про здійснення відповідної перевірки приватним виконавцем після відкриття виконавчого провадження (а.с.48).
Отже, приватний виконавець на момент відкриття виконавчого провадження володів лише інформацією щодо місцезнаходження боржника, яке не належить до його виконавчого округу.
Таким чином, суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що на час відкриття виконавчого провадження виконавець не володів інформацією щодо наявності у боржника банківських рахунків у місті Києві та щодо наявності грошових коштів на цих рахунках у банківській установі міста Києва, а тому відповідачем порушено вимоги щодо територіальної діяльності з відкриття виконавчого провадження.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 06.04.2021 року прийнятої у справі №640/25005/19 та від 29 січня 2021 року прийнятої у справі №160/12729/19.
При цьому, суд апеляційної інстанції вважає посилання відповідача на правові висновки, викладені в постанові касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10 вересня 2018 року у справі №905/3542/15 є безпідставними, оскільки вказане рішення прийнято за інших фактичних обставин справи. У справі №910/13508/15 приватний виконавець володів інформацією про наявність конкретних рахунків, що відкриті у банках, розташованих у виконавчому окрузі виконавця та інформацією щодо наявності на цих рахунках в банку грошових коштів боржника.
Доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо не з`ясування судом першої інстанції усіх обставин справи, а саме того, що місцем проживання позивача (боржника) є м. Київ, що зазначено стягувачем у заяві про примусове стягнення є безпідставними, оскільки ці твердження спростовуються матеріалами справи, зокрема у заяві про примусове виконання рішення місце реєстрації боржника є вул. Соборна, 23 смт. Юр`ївка Юр`ївський район Дніпропетровської області (а.с.43). Інформації щодо місця проживання боржника у м. Київ ці заява не містить.
Щодо доводів відповідача в частині безпідставного відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 2950 грн., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно із статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до частин 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
В підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати до матеріалів справи розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України", заява №19336/04, п. 269).
На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу позивачем надано договір № 2 про надання правової допомоги від 29.01.2021 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № 1 від 01.02.2021 року на суму 2950 грн та акт виконаних робіт від 01.02.2021 року (додаток до договору №2 від 29.01.2021 року).
Як вбачається з акта виконаних робіт, який є додатком до договору № 2 про надання правової допомоги від 29.01.2021 року, адвокатом надано такі послуги: правова консультація – 250 грн (30 хв) та складення позовної заяви про скасування постанови від 18.01.2021 року ВП №64181059 – 2700 грн (4,5 год) (а.с.20).
Враховуючи те, що предметом спору у цій справі є законність та обґрунтованість вищезазначеної постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з позивача 33943,88 грн, твердження відповідача про те, що правнича допомога у розмірі 2950 грн не є співмірною предмету спору є помилковими.
Доводи відповідача в апеляційній скарзі про відсутність підстав для відшкодування позивачу правничої допомоги через відсутність в договорі на правничу допомогу зазначення номеру справи в межах якої надається така допомога, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки така допомога надавалася адвокатом до звернення до суду та формування судової справи, а тому на стадії написання позову зазначення номеру судової справи є неможливим.
Враховуючи зазначене, в межах доводів апеляційної скарги підстав для зменшення відшкодування позивачу правничої допомоги не має.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції зробив висновок про наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача зазначених у відзиві на апеляційну скаргу про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 2500 грн, виходячи з наступного.
Як вбачається з акта виконаних робіт, який є додатком до договору № 2 про надання правової допомоги від 29.01.2021 року, адвокатом надано такі послуги: правова консультація – 100 грн (00 хв) та складення відзиву на апеляційну скаргу у справі №160/1611/21 та його подача – 2400 грн. (4 год).
В свою чергу, як вбачається з відзиву на апеляційну скаргу, його зміст не містить інших обґрунтованість ніж ті, що зазначені у позовній заяві, що свідчить про те, що написання такого відзиву не потребувало від адвоката додаткових знань та зусиль, що б могло потребувати додаткового часу для його написання, а тому суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що зазначення адвокатом часу (4 години) на його складення не відповідає дійсності, як наслідок суд зробив висновок про наявність підстав для часткового задоволення таких вимог у загальному розмірі 1000 грн.
Враховуючи це, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача в частині відшкодування його витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у загальній сумі 1000 грн., які підлягають стягненню з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни на користь позивача в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни – залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року у справі №160/1611/21  – без змін.
Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни 1000 гривень на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 13 травня 2021 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко