ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

16 червня 2021 року

м. Харків

справа №638/15761/20

провадження №22-ц/818/2634/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого –         Пилипчук Н.П.,

суддів –                Маміної О.В., Тичкової О.Ю. 

учасники справи:

позивач –  ОСОБА_1 , 

відповідач - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 

третя особа: ОСОБА_4 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , третя особа:  ОСОБА_4 , про зміну правовідношення, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_5 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2021 року, постановлену суддею Шишкіним О.В. 

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила змінити зобов`язання за договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу харківської області Малаховою Г.І. від 21.03.2019 № 671, зменшивши розмір пені до 2973,01 грн..

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2021 року позов повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_5 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт посилається на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права. Щодо незаконності та необґрунтованості висновку суду першої інстанції щодо тотожності позовів по справі № 638/15608/20 та цій справі зазначає, що предметом позову по справі № 638/15608/20 є визнання частини правочину недійсним, а саме п. 5; підставою позову є порушення вимог щодо справедливості, добросовісності та розумності (п. 6. ст. З ЦК України); спосіб судового захисту - визнання правочину недійсним (п. 2 ст. 16 ЦК України); можливий результат - у разі скасування п. 5 оскаржуваного правочину - відміна усієї пені у зв`язку з недійсністю. В той же час, по цій справі предметом позову є - зміна зобов`язання  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_4 за договором позики грошових коштів посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Малаховою Г.1. від 21.03.2019, реєстровий № 671 з урахуванням вимоги від 06.10.2020 про усунення порушень, підпис засвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Клопотовою Л.Ю., реєстровий № 2544, зменшивши розмір пені до 2973,01 (двох тисяч дев`ятсот сімдесят трьох гривень однієї копійки). Підстава позову: право суду зменшити розмір пені у випадку її завищення (ч. З ст. 551 ЦК України); спосіб судового захисту: зміна правовідношення (п. 6 ст. 16 ЦК України); можливий результат - зменшення розміру пені на відповідну сумі, визначену судом. При цьому дійсність чи недійсність п. 5 договору позики або усього договору позики жодним чином не впливає на можливість суду розглянути вказану справу та зменшити розмір пені до справедливого і розумного розміру. При цьому у разі визнання п. 5 недійсним скасовується уся пеня, а уразі відмови у задоволенні позову - уся пеня залишається в силі. У цьому ж позові - розмір пені змінюється до розумних меж, а частина пені залишається. Позов про п. 5 договору можна задовольнити або відмовити у його задоволенні. Позов про зміну правовідношення можна задовольнити, задовольнити частково, відмовити у його задоволенні. Отже, позови по справі № 638/15608/20 та по цій справі мають зовсім різний предмет, підстави та спосіб судового захисту. Більше того, жоден із перелічених вище позовів, з якими Позивач звернувся до суду за захистом, не мають подібного до цього позову предмета, підстав та способу захисту.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_5 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви суд першої інстанції виходив із того, що позивачем подано до суду кілька позовів з таким самим предметом позову та з тих самих підстав, що є зловживанням процесуальними правами.

Колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Частинами третьою, четвертою статті 44 ЦПК України передбачено, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.                              

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Із приписів цієї статті вбачається, що суд зобов`язаний вживати заходів у разі виявлення зловживання процесуальними правами учасником процесу.

Крім того, положеннями частини третьої статті 44 ЦПК України визначено такі можливі наслідки визнання судом подання скарги, клопотання чи заяви зловживання процесуальними правами, - це залишення без розгляду або повернення поданої скарги, заяви чи клопотання, а не позову.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справі № 757/64933/17-ц.  

Висновок про те, що вказана справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не повинен ґрунтуватися на припущеннях суду і може свідчити про порушення прав позивача на судовий захист.

Зазначене має важливе юридичне значення для правильного вирішення цього процесуального питання, оскільки у статті 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

При цьому пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судами як джерело права, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Разом із тим слід зазначити про те, що стаття 257 ЦПК України передбачає наслідки подання позовної заяви до тих самих відповідачів про той самий предмет і з тих самих підстав. Так, згідно пунктів 4, 11 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; після відкриття провадження судом встановлено, що позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.  
Матеріали справи містять копію позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання частини правочину недійсною у справі №638/15608/20, та копію ухвали про відкриття провадження у цій справі від 30.11.2020.

З доданої копії позовної заяви вбачається, що позивач у справі №638/15608/20 просить визнати п. 5 договору позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Малаховою Г.І. від 21.03.2019 №671 на суму 9640 доларів США, недійсним.

Отже, у справі № 638/15608/20 предметом позову є визнання п. 5 договору позики грошових коштів недійсним, в той час як у даній цивільній справі, яка знаходиться на розгляді суду апеляційної інстанції - предметом спору є розмір пені, яку позивач просить зменшити на підставі ст. 551 ЦК України до 2973, 01 грн.

Зазначені вимоги не є тотожніми.

За таких обставин, колегія вважає, що судом повернуто заяву позивачеві без додержання положень процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Харківської міської ради підлягає задоволенню, а ухвала судді - скасуванню, з передачею питання до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 379, 380, 382-384 ЦПК України, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_5 – задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2021 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку, відповідно до статті 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий –                                                             Н.П. Пилипчук 

Судді –                                                                О.В. Маміна                                                                                

                                                                       О.Ю. Тичкова