ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року	Львів	Справа № 380/12578/20 пров. № А/857/6879/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді                              Курильця А.Р.,
суддів                                                  Кушнерика М.П., Мікули О.І.,
з участю секретаря                              Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 11 лютого 2021 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1  про визнання протиправними дій і бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції – Сакалош В.М.,
час ухвалення рішення – 11.02.2021 року, 
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – 16.02.2021 року,

                                                   в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1   (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 27.07.2016 року по 15.05.2019 року в повному обсязі; визнання протиправними дій відповідача щодо неврахування січня 2008 року, як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 27.07.2016 року по 28.02.2018 року, а в період з 01.03.2018 року по 15.05.2019 року не врахування абзаців 4, 6 п. 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затв. постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення позивачу за період з 27.07.2016 року по 15.05.2019 року в сумі 119 860,90 грн., із застосуванням січня 2008 року, як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 27.07.2016 року по 28.02.2018 року, а в період з 01.03.2018 року по 15.05.2019 року із застосуванням березня 2018 року, як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та урахуванням абзаців 4, 6 п. 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затв. постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (далі – Порядок № 1078). 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду  від 11 лютого 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 27.07.2016 року по 15.05.2019 року в повному обсязі. Визнано протиправними дії відповідача щодо не врахування січня 2008 року, як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 27.07.2016 року по 28.02.2018 року, а в період з 01.03.2018 року по 15.05.2019 року не врахування абзаців 4, 6 п. 5 Порядку № 1078. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити, з урахуванням проведених виплат, індексацію грошового забезпечення позивачу за період з 27.07.2016 року по 15.05.2019 року, із застосуванням січня 2008 року, як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 27.07.2016 року по 28.02.2018 року, а в період з 01.03.2018 року по 15.05.2019 року із застосуванням березня 2018 року, як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та урахуванням абзаців 4, 6 п. 5 Порядку № 1078. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та невстановлення всіх обставин справи, просить оскаржуване рішення в частині зазначення базового місяця січень 2008 року скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову в цій частині відмовити. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував норми Порядку № 1078, визначивши базовим місяцем січень 2008 року, оскільки позивач перебував на військовій службі лише з серпня 2014 року. За таких обставин базовим місяцем має бути серпень 2016 року. Протягом 2016-2018 років фінансового ресурсу для виплати військовослужбовцям індексації не було, а на сьогодні відсутній механізм нарахування та виплати індексації за попередні періоди, тому в діях відповідача немає порушень чинного законодавства.
Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких мотивів.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи, а тому непроведення відповідачем індексації грошового забезпечення позивача є протиправним. Для ефективного захисту прав позивача належить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити, з урахуванням проведених виплат, індексацію грошового забезпечення за період з 27.07.2016 року по 15.05.2019 року, із застосуванням січня 2008 року, як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 27.07.2016 року по 28.02.2018 року, а в період з 01.03.2018 року по 15.05.2019 року із застосуванням березня 2018 року, як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та урахуванням абзаців 4, 6 п. 5 Порядку № 1078.
Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідачем оскаржується рішення лише в частині зобов`язання провести позивачу індексацію грошового забезпечення з врахуванням базового місяця січень 2008 року, тобто за період з 27.07.2016 року по 28.02.2018 року. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення лише в частині визначення базового місяця січня 2008 року для проведення індексації.
Судом встановлено, що позивач з 27.07.2016 року по 15.05.2019 року проходив військову службу у відповідача.
Наказом відповідача від 15.05.2019 року № 92 позивач був звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
З інформації щодо нарахованого та виплаченого позивачу грошового забезпечення, наданого відповідачем, позивач встановив, що відповідач не враховував січень 2008 року, як місяць з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць) в період з 27.07.2016 року по 28.02.2018 року, а в період з 01.03.2018 року по 15.05.2019 року не врахував абзаців 4, 6 п. 5 Порядку № 1078.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 року, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.
Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України від 20.12.1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011).
Відповідно до ст. 9 Закону № 2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 9 Закону № 2011 грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону, а порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України, а саме Порядком № 1078.
Враховуючи наведене, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи в тому числі військовослужбовців.
Згідно довідки про індексовану зарплату від 15.05.2020 року (а.с. 13) позивачу в спірний період, тобто з 27.07.2016 року по 28.02.2018 року не було проведено індексацію грошового забезпечення.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що розрахунок індексації грошового забезпечення, зокрема визначення базового місяця, є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення. Суд не має повноважень здійснювати її розрахунок до моменту його проведення відповідачем. Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини.
Так, згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».
З наведеного видно, що під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.
Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у спірний період індексація взагалі не була нарахована та виплачена позивачеві.
Разом з тим, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у спірних правовідносинах повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування відповідно до норм Порядку № 1078 та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» покладається на відповідача, а тому, підстави для зобов`язання останнього здійснити виплату індексації грошового забезпечення з урахуванням базових місяців відсутні.
Аналогічна позиції викладена в постанові Верховного Суду від 15.10.2020 року в справі № 240/11882/19 та від 17.09.2020 року у справі № 420/1207/19.
На час розгляду справи судом нарахування та виплата на користь позивача індексації грошового забезпечення не здійснене, а тому відсутні порушені права позивача щодо правильного нарахування на його користь відповідачем індексації грошового забезпечення, які підлягають захисту в судовому порядку.
Вказані вимоги про визначення судом конкретного базового місяця, з якого слід обраховувати суми індексації спрямовані на майбутнє, тобто захист прав та свобод позивача, порушення яких станом на момент розгляду і вирішення цієї справи не відбулося.
За таких умов суд першої інстанції помилково зазначив, що вимога про визначення судом конкретного базового місяця, з якого слід обраховувати суми індексації за період з 27.07.2016 року по 28.02.2018 року є підставною, оскільки така спрямована на майбутнє, тобто захист прав та свобод позивача, порушення яких станом на момент розгляду і вирішення цієї справи не відбулося.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 308,315,317,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                    п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 11 лютого 2021 року у справі № 380/12578/20 змінити, виключивши з резолютивної частини рішення словосполучення «із застосуванням січня 2008 року як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця)».
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	М. П. Кушнерик 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 13 травня 2021 року.