УХВАЛА
іменем України
13 травня 2021 року
м. Київ
справа № 336/6150/18
провадження № 51-852ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу з доповненнями потерпілої ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 4 травня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 7 грудня 2020 року щодо ОСОБА_5 .
Встановлені обставини
За вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 4 травня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено до покарання у виді позбавлення волі:
за ч. 1 ст. 115 КК на строк 9 років, за ч. 2 ст. 185 цього Кодексу – на строк 4 роки,
за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК – на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань ОСОБА_5 до відбуття визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_5 зараховано до строку покарання період його попереднього тримання під вартою з моменту фактичного затримання за підозрою у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 115 КК з 19:39 год 15 травня до 16 липня 2018 року включно, та з моменту фактичного затримання за підозрою у вчиненні злочину за ч. 4 ст. 187 КК з 19:17 год 16 липня 2018 року.
Крім того, цим судовим рішенням ОСОБА_5 виправдано за епізодами: заволодіння банківською карткою акціонерного товариства «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_6 (ч. 4 ст. 187 КК); заволодіння автомобілем марки «ЗАЗ» моделі 1140, 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 (ч. 3 ст. 289 КК).
Запорізький апеляційний суд ухвалою від 7 грудня 2020 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_4 та прокурора ОСОБА_8 залишив без задоволення, а вирок місцевого суду
від 4 травня 2020 року щодо ОСОБА_5 – без змін.
26 лютого 2021 року потерпіла ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на вказані судові рішення районного й апеляційного судів.
Зазначена касаційна скарга не відповідала ряду вимог, установлених ст. 427 КПК,
а тому Верховний Суд ухвалою від 9 березня 2021 року залишив її без руху і надав п`ятнадцятиденний строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Також ОСОБА_4 було роз`яснено, що в разі, якщо вона не усуне зазначених в ухвалі недоліків у встановлений строк, її касаційну скаргу буде повернуто.
Згідно з ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 9 березня 2021 року у касаційній скарзі ОСОБА_4 не було посилань на жодну з підстав, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень. Касаційна скарга потерпілої не містила посилань на конкретні норми матеріального і процесуального права, порушені, на її думку, місцевим та апеляційним судами, а також обгрунтування того, у чому полягають ці порушення, як вони вплинули на законність та обгрунтованість оскаржуваних рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для зміни чи скасування касаційним судом вироку й ухвали відповідно до статей 370, 404, 412–414 і 419 КПК у їх взаємозв`язку.
Також у касаційній скарзі ОСОБА_4 були відсутні доводи щодо незаконності ухвали апеляційного суду, а вимоги касаційної скарги потерпілої не узгоджувалися з повноваженнями касаційного суду, відображеними у ст. 436 КПК, за наслідками розгляду касаційної скарги.
Крім того, усупереч частин 4 і 5 ст. 427 КПК потерпіла не підписала касаційну скаргу,
не долучила до неї копій судових рішень, які оскаржує та не зазначила, чи бажає брати участь у касаційному розгляді кримінального провадження, як це передбачено ч. 3
ст. 427 цього Кодексу.
Суд касаційної інстанції є судом права, який відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкодили вирішенню питання про відкриття касаційного провадження та були підставою для залишення цієї касаційної скарги без руху.
4 травня 2021 року потерпіла ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду з доповненнями до касаційної скарги.
Перевіривши на відповідність вимогам ст. 427 КПК зміст доповнень до касаційної скарги ОСОБА_4 , які є аналогічними за змістом з касаційною скаргою потерпілої від 26 лютого 2021 року, Верховний Суд дійшов висновку, що вони, як і вказана касаційна скарга, не відповідають зазначеним положенням. Фактично потерпіла взагалі не виконала вимог, викладених в ухвалі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 9 березня 2021 року та не усунула зазначені в цьому рішенні недоліки касаційної скарги ОСОБА_4 , залишеної без руху цим судовим рішенням.
Мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
Оскільки потерпіла ОСОБА_4 не усунула вказані в ухвалі суду від 9 березня
2021 року недоліки: не зазначила, у чому полягає незаконність оскаржуваних нею вироку й ухвали; не долучила до касаційної скарги копій судових рішень, які оскаржує; не підписала касаційну скаргу та доповнення до неї; не зазначила, чи бажає брати участь у касаційному розгляді кримінального провадження, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК повернути касаційну скаргу.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу з доповненнями потерпілої ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 4 травня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 7 грудня 2020 року щодо ОСОБА_5 повернути разом із усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                     ОСОБА_3