ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 червня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/3080/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
          за участю секретаря судового засідання Волкової К.В.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року (головуючий суддя Ніколайчук С.В., повний текст складено 02.11.2020р.) у справі №160/3080/20 за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України, третя особа-1: Національне агентство з питань запобігання корупції, третя особа-2: Дисциплінарна комісія Державної екологічної інспекції України в особі Барабаша А.О., третя особа-3: Дисциплінарна комісія Державної екологічної інспекції України в особі ОСОБА_2 , третя особа-4: Дисциплінарна комісія Державної екологічної інспекції України в особі Тарасюк М.В., третя особа-5: Дисциплінарна комісія Державної екологічної інспекції України в особі ОСОБА_3 , третя особа-6: Дисциплінарна комісія Державної екологічної інспекції України в особі ОСОБА_4 , третя особа-7: Дисциплінарна комісія Державної екологічної інспекції України в особі ОСОБА_5 , третя особа-8:  Дисциплінарна комісія  Державної екологічної інспекції  України  в особі Соніч С.С. про визнання наказів такими, що порушують право викривача,-

                                                          в с т а н о в и В :
       
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому, з урахуванням уточнень (т.1 а.с.135) просив:
- визнати наказ Державної екологічної інспекції України № 62 від 10.03.2020 року таким, що порушує право викривача корупційного правопорушення на проходження державної служби та трудові права  викривача під час прийняття  та дії оскаржуваного наказу;
- визнати наказ Державної екологічної інспекції України № 63 від 10.03.2020 року таким, що порушує право викривача корупційного правопорушення на проходження державної служби та трудові права  викривача під час прийняття  та дії оскаржуваного наказу.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що він працює на посаді начальника Державної Азовської морської екологічної інспекції – головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Азовського моря Держекоінспекції України. Наказом №62 порушено дисциплінарне провадження відносно ОСОБА_1 , а наказом №63 відсторонено ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків.
Неправомірність оскаржуваних наказів позивач пов`язував з тим, що:
при їх виданні відповідачем не враховано статус позивача – викривач корупційного правопорушення, що, у відповідності до положень Закону України «Про запобігання 
корупції», передбачає неможливість притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності чи застосування до нього інших негативних наслідків впливу;
вказані накази не містять мотивувальної частини, в якій би були викладені обставини відкриття дисциплінарного провадження відносно позивача, що свідчить як про необґрунтованість наказу про відкриття дисциплінарного провадження так і про необґрунтованість наказу про відсторонення від виконання посадових обов`язків.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
За наслідками розгляду справи судом першої інстанції зроблено такі висновки.
Так, суд зазначив, що виходячи з положень Закону України «Про запобігання корупції», викривача не може бути піддано з боку керівника або роботодавця негативним заходам впливу виключно у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону іншою особою. Тобто викривача не може бути піддано негативним заходам впливу у разі наявності причинно-наслідкового зв`язку між його повідомленням про порушення вимог Закону іншою особою та його підданням негативним заходам впливу.
Оскільки у цій справі не було встановлено причинно-наслідкового зв`язку між  повідомленням позивача про порушення вимог Закону іншою особою та відкриттям відносно нього дисциплінарного провадження (відсторонення від посади), суд дійшов висновку про безпідставність посилань позивача на Закон України «Про запобігання корупції».
Відносно аргументів позивача про відсутність в оскаржуваних наказах мотивувальної частини, суд першої інстанції зазначив те, що мотивувальна частина (описова частина) у розпорядчих документах не передбачена. Такі висновки суд обґрунтував посиланням на Типову Інструкцію з діловодства в міністерствах та інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою КМУ від 17.10.2018 №55. При цьому, суд зазначив, що з оскаржуваних наказів вбачається, як підстава для відкриття дисциплінарного провадження так і підстава для відсторонення позивача від виконання посадових обов`язків.
Крім цього, за наслідками розгляду справи, суд встановив те, що наказом Державної екологічної інспекції України від 24.04.2020 №115 було закрито дисциплінарне провадження відносно позивача. З цього приводу суд першої інстанції вказав на те, що оскільки дисциплінарне провадження було закрито, то накази №№62, 63 вичерпали свою дію як акти індивідуальної дії, що свідчить про відсутність для їх скасування. Також суд зазначив те, що самі по собі оскаржувані накази не призвели до негативних наслідків для позивача, що свідчить про відсутність підстав для захисту чи поновлення порушеного права чи законного інтересу.
Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилався по-перше, на те що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між  повідомленням позивача про порушення вимог Закону іншою особою та відкриттям відносно нього дисциплінарного провадження (відсторонення від посади). З цього приводу скаржник вказує на те, що з часу повідомлення ним про корупційні діяння, на його постійно здійснюється тиск з боку керівництва і оскаржувані накази є одним із його проявів. По-друге, позивач не погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно відсутності підстав стверджувати про порушення прав позивача оскаржуваними наказами. З цього приводу позивач вказує на те, що оскільки накази не відповідали вимогам чинного законодавства, то вони безперечно порушували трудові права позивача, поновлення яких підлягає шляхом скасування оскаржуваних наказів.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що наказом Державної екологічної інспекції України від 27.12.2011 № 118-о ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Державної Азовської морської екологічної інспекції -  головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Азовського моря Держекоінспекції України.
Листом Національне агентство  з питань запобігання корупції №20-27/22241/19 від 22.03.2019 року повідомлено Державну екологічну інспекцію України, що до Національного агентства з питань запобігання корупції звернувся керівник територіального органу  Державної екологічної інспекції України ОСОБА_1 , у зв`язку з чим Державну екологічну інспекцію повідомлено про необхідність безумовного дотримання  посадовими особами Державної екологічної інспекції України  законодавства  та недопущення  порушення прав осіб, які повідомляють про порушення вимог Закону.
Листом Національне агентство  з питань запобігання корупції №20-28/2058/20 від 21.01.2020 Державну екологічну інспекцію України та Дисциплінарну комісію з розгляду дисциплінарних справ було проінформовано про статус позивача як викривача і обов`язок дотримуватись норм     Закону України “Про запобігання корупції”.
Встановлені обставини справи також свідчать про те, що до Голови Державної екологічної інспекції України із заявою від 24.02.2020 звернулася начальник відділу організаційно-аналітичної діяльності, документування та контролю, взаємодії з громадськістю та ЗМІ, голова Комісії з ліквідації Державної Азовської морської екологічної інспекції Красовська А.В.
У вказаній заяві ОСОБА_6 повідомила про обставини, що мали місце 21.02.2020 за участю начальника Азовської морської екологічної інспекції Зуба Г.В., а саме під час намагання ознайомити ОСОБА_1 з наказом №52-к «Про відрядження», останній завдав їй фізичної шкоди, у зв`язку з чи була викликана швидка допомога та поліція, а в подальшому відкрито кримінальне провадження за ст..125 ч.2 КК України.
На підставі вказаної заяви  Т.в.о Голови Державної екологічної інспекції України видано наказ від 10.03.2020 №62 «Про порушення дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_1 » за ознаками вчинення порушення, визначеного пунктом 1 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу».
Наказом №63 від 10.03.2020 ОСОБА_7 відсторонено від виконання посадових обов`язків  на час здійснення дисциплінарного провадження.
Не погодившись з вказаними наказами, позивач звернувся із позовом до суду.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, з огляду на таке.
Статтею 64 Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 року № 889-VIII передбачено, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.
Для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом.
Згідно з частиною першою статті 65 вказаного Закону, підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, недотримання державним службовцем службової дисципліни, порушення правил етичної поведінки, має наслідком вчинення ним дисциплінарного проступку та можливості подальшого притягнення його до дисциплінарної відповідальності. При цьому, обставини дисциплінарного проступку мають встановлюватись під час службового розслідування та оформлюватись відповідним рішенням.
З огляду на підстави заявленого позову, які фактично зводяться до неможливості притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, з огляду на його статус «викривач», суд першої інстанції правильно виходив з того, що у спірному випадку, поряд із положеннями Закону України «Про державну службу», застосуванню підлягають і положення Закону України «Про запобігання корупції», якими визначено гарантії державного захисту викривачів.
Так, статтею 1 Закону України “Про запобігання корупції” від      14.10.2014      №      1700-VII      (далі     Закон № 1700-VII) передбачено, що викривач - фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, повідомила про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього     Закону, вчинених іншою особою, якщо така інформація стала їй відома у зв`язку з її трудовою, професійною, господарською, громадською, науковою діяльністю, проходженням нею служби чи навчання або її участю у передбачених законодавством процедурах, які є обов`язковими для початку такої діяльності, проходження служби чи навчання;
Розділом VIII Закону №1700-VII визначено гарантії державного захисту викривачів.
Відповідно до частини 1  статті 53-4 Закону № 1700-VII, викривачу, його близьким особам не може бути відмовлено у прийнятті на роботу, їх не може бути звільнено чи примушено до звільнення, притягнуто до дисциплінарної відповідальності чи піддано з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу (переведення, атестація, зміна умов праці, відмова у призначенні на вищу посаду, зменшення заробітної плати тощо) або загрозі таких заходів впливу у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього     Закону.
До негативних заходів також належать формально правомірні рішення і дії керівника або роботодавця, які носять вибірковий характер, зокрема, не застосовуються до інших працівників у подібних ситуаціях та/або не застосовувалися до працівника у подібних ситуаціях раніше.
З огляду на вищенаведені норми Закону України «Про запобігання корупції», якими визначено правовий статус викривача, гарантії державного захисту, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що передбачені частиною 1  статті 53-4 Закону № 1700-VII      гарантії застосовуються не лише з огляду на сам факт наявності у особи статусу викривача, а за дотримання певних умов, зокрема, у зв`язку з повідомленням нею про порушення вимог цього  Закону іншою особою.
Отже, викривача не може бути піддано з боку керівника або роботодавця вищевказаним негативним заходам впливу виключно у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону іншою особою. Тобто викривача не може бути піддано негативним заходам впливу у разі наявності причинно-наслідкового зв`язку між його повідомленням про порушення вимог Закону іншою особою та його підданням негативним заходам впливу.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що у спірному випадку підставою для призначення службового розслідування відносно ОСОБА_1 стала заява начальника відділу організаційно-аналітичної діяльності, документування та контролю, взаємодії з громадкістю та ЗМІ, голови комісії з ліквідації Державної  Азовської морської  екологічної інспекції  Красовської А.В. щодо протиправних дій ОСОБА_1 до інших державних службовців, в чому вбачається порушення Присяги державного службовця та порушення  правил   етичної поведінки.
Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, ініціювання службового розслідування відносно позивача не пов`язане із повідомленням ним про порушення вимог     Закону України “Про запобігання корупції”  посадовими особами Державної екологічної інспекції України, у зв`язку з чим,  незважаючи на наявність у позивача статусу викривача, передбачені      Законом №1700-VII  гарантії не застосовуються, оскільки в матеріалах справи відсутні докази причинно-наслідкового зв`язку, що прийняття рішення про проведення службового розслідування та, як наслідок, відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків на час здійснення дисциплінарного провадження, пов`язані зі здійсненням ним діяльності щодо допомоги в запобіганні і протидії корупції.
Вказані висновки суду першої інстанції щодо умов застосування державних гарантій, у тому числі трудових гарантій, відносно викривачів, позивачем не спростовано, натомість, позивач в апеляційній скарзі вказує на те, що після викриття ним корупційних правопорушень до нього постійно вживаються негативні наслідки з боку керівництва і оскаржувані накази є одним із його проявів.
З такими аргументами позивача, з якими останній пов`язує необґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погодитися не може з огляду на те, що у спірному випадку підставою для видання оскаржуваних наказів стали дії позивача по відношенню до своїх підлеглих, і такі дії не стосуються викриття корупційних правопорушень. А тому пов`язувати попередні заходи впливу на позивача з оскаржуваними у цій справі наказами, підстав не існує, враховуючи обставини за наявності яких їх видано відповідачем.
Дослідивши зазначені обставини справи, аргументи скаржника, з якими він пов`язує незаконність та необґрунтованість суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року у справі №160/3080/20 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, які визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частину проголошено 29.06.2021
Повне судове рішення складено 30.06.2021
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк