ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 р.	Справа № 480/340/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Севастьянової А.Ю.,
представників сторін: позивача - Похилько Л.В., першого відповідача - Мулик К.К.,
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.12.2020, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, м. Суми, повний текст складено 18.01.21 року по справі № 480/340/20
          за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання"  
          до           Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків ,           Головного управління ДПС у Сумській області                   
          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" (далі по тексту – позивач, ТОВ «СМНВО») звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу великих платників податків ДПС в особі Харківського управління Офісу великих платників податків ДПС (далі по тексту – перший відповідач, податковий орган, контролюючий орган, Офіс ВПП), Головного управління ДПС у Сумській області (далі по тексту – другий відповідач, ГУ ДПС у Сумській області), в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просило суд:
-          визнати протиправними дії Офісу великих платників податків ДПС щодо відмови у списанні безнадійного податкового боргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" з податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 13 971 325,63 грн;
-          зобов`язати Головне управління ДПС у Сумській області прийняти рішення щодо списання безнадійного податкового боргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" з податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 13 971 325,63 грн. в тому числі: грошові зобов`язання з податку на прибуток на суму 13 558 064,13,  штрафні (фінансові) санкції на суму 413 261,50 грн.
-          стягнути з Офісу великих платників податків ДПС за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" судові витрати у розмірі 21 020,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в ході проведення звірки розрахунків з податку на прибуток приватних підприємств через електронний сервіс «Електронний кабінет платника податків» та аналізу структури податкової заборгованості позивача було з`ясовано, що в інтегрованій картці платника податків обліковується заборгованість з податку на прибуток, яка складається з авансових внесків за вересень – грудень 2015 року, задекларованих платником на підставі  податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2014 рік № 9080941478 від 24.02.2015 у розмірі 13 558 064,13 грн., та не сплачених станом на 01.01.2019, а також штрафу у розмірі 413 261,50 грн, застосованого до позивача відповідно до податкових-повідомлень рішень ДПІ у м. Суми ГУ Міндоходів у Сумській області від 22.01.2015 № 0000111501 та №0000121501. Вважаючи, що вказана заборгованість в силу приписів ст. 101 ПК України набула статусу безнадійної податкової заборгованості та мала бути списана в порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженому наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року № 577, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 31 жовтня 2013 року за №844/24376, позивач 24.05.2019 звернувся до першого відповідача з листом, в якому просив списати вказаний борг ТОВ «СМНВО» з податку на прибуток приватних підприємств, що обліковувався за платником станом на 01.01.2019. Однак, перший відповідач, листом від 26.06.2019 відмовив позивачу у списанні такого боргу з посиланням на те, що вказана заборгованість не має статусу безнадійного податкового боргу, а тому не підлягає списанню відповідно до ст. 102 ПК України. На переконання позивача така відмова першого відповідача є протиправною та такою, що порушує його право у сфері податкових відносин, що і зумовило звернення до суду з цим позовом.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 14.12.202 по справі №480/340/20 у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" до Офісу великих платників податків ДПС в особі Харківського управління Офісу великих платників податків ДПС, Головного управління ДПС у Сумській області про визнання дій протиправними щодо відмови у списанні безнадійного податкового боргу з податку на прибуток у розмірі 13971325,63 грн, зобов`язання прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 по справі № 480/340/20, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, посилаючись на положення ст.ст.101, 102 ПК України, якими встановлено обов`язок контролюючого органу списати безнадійну заборгованість стосовно якої минув, встановлений п. 102.1 ст. 102 ПК України 1095 денний строк давності, а також на затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 577 Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків (далі – Порядок №577), стверджує, що податковий борг з авансових внесків у загальному розмірі 13 558 064,13 грн, а також штраф у загальному розмірі 413 261,50 грн, застосований до позивача відповідно до податкових повідомлень-рішень від 22.01.2015 №0000111501 та №0000121501 про сплату штрафу у розмірі 10% та 20% відповідно за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання по авансовому внеску з податку на прибуток, який було узгоджено 26.08.2015 після завершення процедури їх судового оскарження по справі № 818/1476/15, з огляду на сплив строку давності (1095 днів з дня виникнення останнього) є безнадійним та підлягає списанню шляхом прийняття відповідного рішення. Вважає, що суд першої інстанції помилково погодився з правовою позицією першого відповідача, викладеною в листі від 26.06.2019 у відповідь на звернення позивача про необхідність списання вказаного боргу, зазначивши, що положення п.102.4 ст. 102 ПК України не містять підстав для визнання безнадійним податкового боргу, що виник внаслідок несплати платником податку самостійно визначеного грошового зобов`язання, оскільки таких заборон податкове законодавство не містить. Враховуючи, що списання безнадійного податкового боргу, у тому числі податкового боргу стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу, перший відповідач в силу приписів ст.101 ПК України внаслідок спливу вказаного строку повинен був визнати не стягнутий та непогашений боргу у загальному розмірі 13971325,63 грн безнадійним і прийняти рішення про його списання, чого зроблено не було чим допущено протиправну бездіяльність.     
Висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання безнадійним податкового боргу з посиланням на положення п.102.4 ст. 102 ПК України, якими визначено строки стягнення податкового боргу, на переконання апелянта при вирішення спірних відносин є безпідставними, оскільки предметом спору по даній справі є відмова у списанні безнадійного податкового боргу та зобов`язання прийняти рішення щодо списання безнадійного податкового боргу, а не стягнення податкового боргу, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування строків, визначених вказаною нормою.
Враховуючи, що в силу п.2 ст.1 Цивільного кодексу України до майнових відносин, заснованих на адміністративному та іншому владному підпорядкуванні однієї стороні другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом, посилання першого відповідача, з яким помилково погодився суду першої інстанції, на положення ч.2 та ч.3 ст.264 Цивільного кодексу України та переривання позовної давності у спірних відносинах, яке зумовлено зверненням  контролюючого органу до суду у 2016 році (справа №818/613/16) та наявністю судового провадження №480/2026/19 щодо стягнення податкового боргу, є таким, що не відповідає спеціальній нормі права ст.102 Податкового кодексу України, яка підлягає застосуванню, а тому не повинно було братися до уваги. Крім того, станом на дату подання апеляційної скарги (17.02.2021) в судових інстанціях відсутнє провадження щодо стягнення контролюючим органом з ТОВ «СМНВО» податкового боргу з податку на прибуток, що обліковувався платником в ІКП станом на 01.01.2019 у загальному розмірі 135580694,13 грн.
З огляду на викладене, вважає, що позовні вимоги про визнання протиправними дій Офісу ВПП щодо відмови у списанні безнадійного податкового боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.12.2020, з огляду на невідповідність, викладених у ньому висновків суду дійсним обставинам справи, таким, що підлягає скасуванню.
Відповідач, в надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача з огляду на її необґрунтованість, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 по справі №480/340/20 – залишити без змін. Пояснив, що погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для визнання податкового боргу безнадійним, оскільки по-перше, до грошових зобов`язань у розмірі 13 558 064,13 грн, самостійно визначених позивачем у податковій декларації, не можуть бути застосовані норми п.102.1 ст.102 ПК України, а отже і норми пп. 101.2.3 ПК України, тобто вказаний податковий борг не є безнадійним і щодо нього законодавцем не встановлено строків стягнення.
Щодо податкового боргу у розмірі 413 261,50 грн, який складається з грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом відповідно до податкових повідомлень-рішень (штрафні санкції), перший відповідач зазначив, що з приводу стягнення вказаного боргу податковим органом послідовно, в межах строків, визначених законом вживались заходи стягнення податкового боргу в межах 1095 днів, що підтверджується зверненням до Сумського окружного адміністративного суду з відповідними позовною заявою від 23.05.2016 (справа №818/316/16), за результатами розгляду якої постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2019 відмовлено у задоволенні позову Офісу ВПП ДФС про стягнення з ТОВ «СМНВО» податкового боргу, та зверненням до суду 04.06.2019 з новим позовом про стягнення податкового боргу, до розрахунку якого увійшло також податкове повідомлення-рішення № 0000121501 від 22.01.2015.
Крім того, звернув увагу суду апеляційної інстанції на порушення позивачем, встановленого ч.2 ст. 122 КАС України шестимісячного строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, оскільки зі змісту позовної заяви останнього вбачається, що про порушення своїх прав позивач дізнався 02.06.2019 (отримавши від першого відповідача лист про відмову у списанні податкового боргу), а з позовною заявою до Сумського окружного адміністративного суду звернувся лише 16.01.2020, тобто із порушенням, встановленого КАС України процесуального строку, у зв`язку з чим, відповідно до приписів ст. 123 КАС України, позовну заяву ТОВ «СМНВО» слід залишити без розгляду. 
В надісланих до суду додаткових поясненнях по справі від 17.05.2021, представник відповідача повторно зазначила про пропуск позивачем, встановленого ч.2 ст. 122 КАС України, у зв`язку з обставинами, які вже були наведені нею у відзиві на апеляційну скаргу.
В надісланих до суду поясненнях від 19.05.2021 представник позивача звернув увагу суду апеляційної інтанції на помилковість позиції першого відповідача щодо порушення ТОВ "СМНВО" строку звернення до суду та застосування наслідків, передбачених ч.3 ст.122 КАС України, оскільки відмова у списанні безнадійного податкового боргу позивача має ознаки триваючого правопорушення. 
Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній, просив суд апеляційної інстанції їх задовольнити.
Представник другого відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник першого відповідача в судовому засіданні підтримав правову позицію, викладену у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд апеляційної інстанції її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та першого відповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 24.05.2019 позивач звернувся до ОВПП ДФС з заявою про списання безнадійного податкового боргу у розмірі 13558064,13 грн, у зв`язку з закінченням 1095 строку для його стягнення  з моменту виникнення вказаних грошових зобов`язань на підставі самостійно визначених позивачем у декларації з податку на прибуток за 2014 рік авансових платежів за вересень-грудень 2015, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями податкової декларації позивача з податку на прибуток за 2014 рік, та штрафу у розмірі 413 261,50 грн., застосованого до позивача на підставі податкових повідомлень-рішень від 22.01.2015 року, які обліковувалися за платником станом на 01.01.2019, як несплачені.
У відповідь на вказану заяву відповідач листом від 26.06.2019 повідомив про неможливість визнання безнадійними визначених позивачем податкових зобов`язань, оскільки контролюючий орган в межах строку позовної давності звертався до суду з позовом про стягнення податкового боргу ТОВ «СМНВО» в 2016 році, розгляд якого завершився 18.03.2019, прийняттям постанови Другого апеляційного адміністративного суду по справі № 818/613/18 про відмову в задоволенні позову, а також в червні 2019 року з новим позовом (справа №480/2026/19).
Також судом першої інстанції встановлено, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 02.06.2015 по справі №818/1476/15, залишеним без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.08.2015, відмовлено в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області про скасування податкових повідомлень-рішень державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області від 22.01.2015 року №0000111501 та № 0000121501 (а.с. 18-22).
Вважаючи протиправною бездіяльність податкового органу, що виразилася у не вчиненні дій та не прийнятті рішення про списання безнадійного податкового боргу позивача, останній звернувся до суду за захистом своїх прав з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для їх задоволення, з огляду на правомірність висновків відповідача про те, що податковий борг, який виник у зв`язку з несплатою позивачем самостійно визначеного грошового зобов`язання та несплатою штрафних санкцій, справа про стягнення яких розглядається судом,  не може бути визнаний безнадійним та не підлягає списанню. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно з ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Частиною 5 вказаної статті визначено, що за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
Разом з цим, за визначенням частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. 
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовано Податковим кодексом України (далі по тексту - ПК України).
У розумінні пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
За приписами п.54.1 ст.54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до п. 49.1. ст. 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Так, матеріалами справи підтверджено, що податковий борг позивача з податку на прибуток у розмірі 13 558 064,13 грн утворився на підставі самостійно задекларованих податкових зобов`язань визначених в поданій до контролюючого органу податковій декларації від 24.02.2015 № 9080941478, в якій платником відображено розрахунок щомісячних авансових внесків з податку на прибуток за 2014 рік.
В силу п.57.1. ст. 57 ПК України (в редакції, що діяла до 01.01.2016) платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, інститутів спільного інвестування, неприбуткових установ (організацій), у тому числі визначених пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують двадцяти мільйонів гривень) щомісяця, протягом дванадцятимісячного періоду, сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду.
Сума щомісячних авансових внесків обчислюється у розмірі не менше 1/12 нарахованої суми податку на прибуток підприємств за попередній звітний (податковий) рік, зменшеної на суму сплачених авансових внесків з цього податку при виплаті дивідендів, яка залишилась не зарахованою у зменшення податкового зобов`язання з цього податку, без подання податкової декларації. 
У складі річної податкової декларації платником податку подається розрахунок щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступний дванадцятимісячний період. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов`язань.
Положеннями ст. 31 ПК України передбачено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.
Строк сплати податку та збору обчислюється роками, кварталами, місяцями, декадами, тижнями, днями або вказівкою на подію, що повинна настати або відбутися.
Таким чином, виходячи з фактичних обставин у справі, встановлених судом апеляційної інстанції, з огляду на наведені вище приписи п.57.1. ст. 57, ст. 31 ПК України, граничним строком сплати авансових внесків з податку на прибуток відповідно до поданої позивачем податкової декларації від 24.02.2015 № 9080941478 є: за вересень 2015 у розмірі 2 285 939,13 грн.  -  30.09.2015 р.; за жовтень 2015 у розмірі 3 757 375 грн.  -  30.10.2015 р.; за листопад 2015 у розмірі 3 757 375 грн.  -  30.11.2015 р.; за грудень 2015 у розмірі 3 757 375 грн.  -  30.12.2015 р.
Отже, починаючи з наступного дня після спливу граничного строку сплати позивачем авансових внесків за вказані періоди, у зв`язку з несплатою вказаних сум авансових внесків до бюджету, у контролюючого органу, виникло право на стягнення вказаних сум до державного бюджету.
Положеннями п.101.1 ПК України передбачено, що списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.
У пункті 101.2 цієї статті під терміном "безнадійний податковий борг" розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом (пп.101.2.3 п.101.2 ст.101 ПК України).
Враховуючи, що граничний строк стягнення контролюючим органом до бюджету податкового зобов`язання по податку на додану вартість по задекларованим позивачем сумам з податку на прибуток за 2015 рік на загальну суму 13 558 064,13 грн, з урахуванням положень ст.102 ПК України, сплив відповідно 30.09.2018, 30.10.2018, 31.11.2018 та 30.12.2018, вказана сума заборгованості підпадає під визначення безнадійного податкового боргу.   
Строки давності та їх застосування в податковому законодавстві врегульовано ст.102 ПК України. 
Положеннями п.102.1 ст.102 ПК України визначено строк давності - 1095 календарних днів.
Так, відповідно до п.102.1 ст.102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. 
У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку. 
З огляду на вищенаведені положення контролюючим органом право на стягнення зазначених вище сум зі сплати авансових внесків до державного бюджету могло бути реалізовано в строк до 30.09.2018, 30.10.2018, 31.11.2018 та 30.12.2018 відповідно.
Разом з цим, жодних доказів вчинення податковим органом дій щодо стягнення з позивача вказаних сум заборгованості Офісом ВПП ДПС ані до суду першої ані до суду апеляційної інстанцій не надано.
Таким чином, враховуючи, що граничний строк стягнення контролюючим органом до бюджету авансових внесків по задекларованим позивачем сумам з податку на додану вартість на загальну суму 13 558 064,13 грн, з урахуванням положень ст.102 ПК України, сплив 30.09.2018, 30.10.2018, 31.11.2018 та 30.12.2018 відповідно, вказана сума заборгованості на час звернення позивача з заявою від 24.05.2019 до першого відовідача підпадала під визначення безнадійного податкового боргу. 
Твердження першого відповідача про відсутність підстав для визнання безнадійним податкового боргу, що виник внаслідок несплати платником податку самостійно визначеного грошового зобов`язання, з посиланням на положення п.102.4 ст. 102 ПК України, з яким помилково погодився суд першої інстанції є неприйнятними, оскільки правила списання безнадійного податкового боргу врегульовані статтею 101 ПК України, а наведеною контролюючим органом нормою визначено строки стягнення грошового зобов`язання, яке нараховане контролюючим органом. 
Щодо наявності підстав для списання як безнадійного податкового боргу в частині штрафу у розмірі 413 261,50 грн., застосованого до ТОВ «СМНВО» відповідно до податкових повідомлень-рішень від 22.01.2015 року №0000111501 та № 0000121501, колегією суддів встановлено наступне. 
Так, сума штрафу у розмірі 413261,50 грн. застосована до ТОВ «СМНВО» у відповідності до податкових повідомлень-рішень ДПІ у м.Сумах ГУ Міндоходів у Сумській області, а саме:
- № 0000111501 від 22 січня 2015 року про сплату штрафу у розмірі 10% у сумі 47443,43 грн. за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання по авансовому внеску з податку на прибуток;
- № 0000121501 від 22 січня 2015 року про сплату штрафу у розмірі 20% у сумі 365818,07 грн. за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання по авансовому внеску з податку на прибуток.
Вказані податкові повідомлення - рішення були оскаржені ТОВ «СМНВО» у судовому порядку до Сумського окружного адміністративного суду (справа № 818/1476/15).
Відповідно до ч. 4 п.56.18 ст.56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та / або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 02.06.2015, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.08.2015 по справі №818/1476/15, відмовлено у задоволенні позову ТОВ «СМНВО» до ДПІ у м.Сумах ГУ ДФС у Сумській області про скасування податкових повідомлень - рішень ДПІ у м.Сумах ТУ Міндоходів у Сумській області від 22 січня 2015 року № 0000111501 та №0000121501.
Постанова Сумського окружного адміністративного суду від 02.06.2015 по справі №818/1476/15 набрала законної сили 26.08.2015.
Отже, сума грошових зобов`язань (штрафу), визначених у податкових повідомленнях-рішеннях ДПІ у м.Сумах ГУ Міндоходів у Сумській області від 22 січня 2015 року № 0000111501 та №0000121501 у загальному у розмірі 413261,50 грн, набула статусу узгодженого грошового зобов`язання 26.08.2015 після закінчення процедури судового оскарження.
Так, як зазначалось вище, строк давності складає 1095 днів для нарахування та/або стягнення грошових зобов`язань, що обраховується, зокрема, з дати настання граничного строку сплати вказаних грошових зобов`язань (ст. 102 ПК України)
Відповідно до п. 102.4 ст.102 Податкового кодексу України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у п. 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.
Таким чином, враховуючи, що сума штрафу у загальному розмірі 413261,50 грн. набула статусу податкового боргу з 26.08.2015 та не була погашеною самостійно або стягнутою в судовому порядку протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, тобто до 26.08.2018, така сума заборгованості також підпадає під визначення безнадійного податкового боргу.   
З приводу доводів першого відповідача щодо неможливості визнання вказаного податкового боргу у розмірі 413 261,50 грн безнадійним з огляду на подання останнім до суду позовів про його стягнення, зокрема в травні 2016 (справа №818/613/16), та в червні 2019 (справа №480/2026/19), що, на думку останнього, свідчить про вжиття контролюючим органом в межах 1095 денного строку позовної давності з моменту узгодження суми вказаного грошового зобов`язання, заходів щодо стягнення такого боргу, колегія суддів зазначає наступне.
Так, з матеріалів справи вбачається, що перший відповідач в 2016 році звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до ТОВ «СМНВО», в якому просив стягнути з відкритих рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків у системі електронного адміністрування на користь державного бюджету податковий борг станом на 01.09.2016 року в сумі 73 412 233,22 грн. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що  відповідачем у визначені строки не було сплачено узгоджену суму грошового зобов`язання  з податку на прибуток та з податку на додану вартість, у зв`язку з чим, вони набули статусу податкового боргу. З метою погашення боргу відповідачу виставлена податкова вимога. Оскільки платником податку не сплачено суму податкового боргу у розмірі 73412233,22 грн, податковий орган звернувся до суду із даним позовом про стягнення вказаних сум у примусовому порядку.
Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 13.09.2016 по справі №818/613/16 вказаний адміністративний позов задоволено. Однак, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2019 рішення суду скасовано, прийнято постанову, якою відмовлено у задоволені позовних вимог.
Після чого, як вбачається з наявних в матеріалах справи копій позовних заяв та судових рішень, Офіс ВПП ДФС повторно звернувся до суду з позовом до  ТОВ «СМНВО», в якому просив  стягнути з відкритих рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, кошти, в рахунок погашення податкового боргу в сумі 25 364 187,49 грн. В обґрунтування позовних вимог так само зазначив, що  відповідачем у визначені строки не було сплачено поточні грошові зобов`язання, у зв`язку з чим контролюючим органом було виставлено відповідачу податкову вимогу від 18.02.2019 №73-50, внаслідок несплати за якою податковий орган звернувся до суду з цим позовом про стягнення вказаної суми у примусовому порядку. 
Разом з цим, як вбачається зі змісту копії адміністративного позову Офісу ВПП ДПС від 04.06.2019, а саме наявного в ньому розрахунку податкового боргу в розмірі 25 364 187,49 грн., до складу останнього, в частині розрахунку боргу з податку на прибуток, включено борг за податковим повідомленням-рішенням №0000121501 від 22.01.2015 на суму 173 261,50 грн, 
Натомість сума, яка підлягала стягненню з позивача за податковим повідомленням-рішенням № 0000121501 від 22.01.2015, та яку ТОВ «СМНВО» просило списати як безнадійний борг, становить 365 818,07 грн. При цьому будь-якого посилання на суму за податковим повідомленням-рішенням № 0000111501 від 22.01.2015 в адміністративному позові Офісу ВПП ДПС від 04.06.2019 взагалі відсутнє.  
Тобто, до суми вказаного боргу (25 364 187,49 грн.), яку Офіс ВПП ДПС в межах справи (№ 480/2026/19) просить стягнути з ТОВ «СМНВО», увійшла сума за податковим повідомленням-рішенням, яке датоване так само 22.01.2015 та має ідентичний номер (№ 0000121501), проте відрізняється за сумою нарахованого за ним податкового боргу від суми, визначеної податковим повідомленням-рішенням № 0000121501 від 22.01.2015, визнати безнадійним який, просив позивач при зверненні до відповідача. Пояснень з приводу вказаної розбіжності представник першого відповідача не надав.
Таким чином, подання Офісом ВПП ДПС вказаного вище позову (справа № 480/2026/19) про стягнення з відкритих рахунків платника податків (ТОВ «СМНВО») у банках, обслуговуючих такого платника податків, кошти, в рахунок погашення податкового боргу в сумі 25 364 187,49 грн, до складу якого, як встановлено судом апеляційної інстанції, не увійшла в повному обсязі сума податкового боргу за податковим повідомленням-рішенням № 0000121501 від 22.01.2015, а за податковим повідомленням-рішенням № 0000111501 від 22.01.2015 взагалі не включалася, списати як безнадійну яку просив позивач, не може свідчити про вжиття контролюючим органом в межах 1095 денного строку позовної давності з моменту узгодження суми вказаного грошового зобов`язання, заходів щодо стягнення такого боргу. 
У зв`язку з чим, не можуть бути прийняті в якості доказів неможливості визнання вказаного податкового боргу (штрафу у загальному розмірі 413261,50 грн.) безнадійним і доводи відповідача з приводу не прийняття судом остаточного рішення по суті позовних вимог по вказаній справі № 480/2026/19, провадження по якій зупинено до набрання законної сили рішенням по справі № 480/1390/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" до Офісу великих платників податків ДФС в особі Харківського управління Офісу великих податків ДФС про визнання протиправною та скасування податкової вимоги в частині, оскільки розгляд останньої ніяким чином не впливає на спірні правовідносини, з огляду на пропуск податковим органом, встановленого законом строку для стягнення такого боргу.
Тобто, звернення до суду з вищевказаними позовними вимогами не можна вважати обставинами, які спрямовані на стягнення вказаного грошового зобов`язання та такими, що за висновком суду першої інстанції свідчать про "переривання", встановленого ст. 102 ПК України строку позовної давності.
Крім того, слід зауважити, що застосоване контролюючим органом та судом першої інстанції при вирішенні спірних відносин термін "переривання" перебігу позовної давності не міститься в положеннях ПК України, та, як наслідок, не узгоджується з положеннями ст.102 ПК України, яка є спеціальною у спірних відносинах, та не передбачає такої події, як "переривання" 1095 денного строку внаслідок звернення до суду.
Підстав для зупинення відліку строку давності, встановлених ст.102 ПК України, колегією суддів не встановлено.
Враховуючи, що позивач добровільно не сплатив самостійно визначені та нараховані контролюючим органом податкові зобов`язання, а самим податковим органом протягом 1095 днів не вживались заходи щодо примусового стягнення зазначеного податкового боргу, колегія суддів зазначає, що відповідно до вищезазначених норм законодавства заборгованість позивача з податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 13 971 325, 63 грн. (13 558 064,13 грн – грошові зобов`язання з прибутку на додану вартість, 413 261,50 грн – штрафні санкції), повинна визначатися як безнадійний податковий борг, 
З урахуванням того, що податковий борг у вказаному розмірі у відповідності до положень ПК України підлягає визнанню безнадійним, у контролюючого органу були відсутні правові підстави для відмови у задоволенні заяви позивача від 24.05.2019 року.
Порядок, умови та підстави для списання безнадійного податкового боргу визначено положеннями ст.101 ПК України. 
Так, за змістом п.101.1 ст. 101 ПК України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.
Відповідно до пункту 101.5 статті 101 ПК України контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу.
Механізм списання безнадійного податкового боргу визначено Порядком списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року № 577, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 31 жовтня 2013 року за №844/24376 (далі - Порядок № 577).
Підпунктом 3 пункту 2.1 Порядку № 577 передбачено, що під терміном “безнадійний податковий борг” слід розуміти податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений статтею 102 глави 9 розділу II Кодексу.
Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Порядку № 577 визначення сум безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню органами доходів і зборів, здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів (далі - ІС) станом на день виникнення безнадійного податкового боргу. Днем виникнення безнадійного податкового боргу вважається: у випадку, визначеному в підпункті 3 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, - дата прийняття рішення керівника органу доходів і зборів.
Згідно з пунктами 4.3-4.5 Порядку № 577 в інших випадках, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу. Структурний підрозділ органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації (розрахунку) за звітний (податковий) квартал. Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до ІС не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.
Отже, списання безнадійного податкового боргу, в тому числі податкового боргу, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.
Аналогічний правовий висновок викладено і в постановах Верховного Суду від 4 вересня 2018 року (справа №813/4430/16), від 9 липня 2019 року (справа №0240/2269/18-а) та від 23 грудня 2019 року (справа №813/3277/18).
При цьому звернення платника податків про списання безнадійного податкового боргу є обов`язковим лише у випадку, якщо такий податковий борг виник внаслідок непереборної сили (форс-мажорних обставин), як це встановлено нормою пункту 4.1 Порядку № 577. В інших випадках, передбачених пунктом 101.2 статті 101 ПК України, пунктом 2.1 розділу ІІ Порядку № 577, розгляд питання про списання безнадійного податкового боргу ініціюється саме контролюючими органами щоквартально та проводиться автоматично, без участі платника податків.
Враховуючи встановлені колегією суддів фактичні обставини щодо терміну виникнення у ТОВ «СМНВО» податкового боргу з податку на прибуток у вищезазначеній сумі, підтвердження під час апеляційного перегляду справи характеру цього податкового боргу, як безнадійного за ознакою збігу строку давності, протягом якого цей борг може бути стягнутий з ТОВ «СМНВО», слід дійти висновку, що податковий борг, суми якого позивач просить зобов`язати відповідача списати, є безнадійним, підлягають списанню, а дії першого відповідача щодо відмови у списанні податкового боргу ТОВ «СМНВО» по сплаті податку на додану вартість, у розмірі 13 971 325, 63 грн. є протиправними, а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління ДПС у Сумській області прийняти рішення щодо списання безнадійного податкового боргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" з податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 13 971 325, 63 грн. в тому числі грошові зобов`язання з податку на прибуток на суму 13 558 064,13, штрафна (фінансові) санкції на суму 413 261,50 грн., колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до пункту 3.2 Порядку №577 днем виникнення безнадійного податкового боргу вважається: у випадку, визначеному в підпункті 3 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, - дата прийняття рішення керівника органу доходів і зборів.
При цьому, рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, визначено, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). 
Частиною другою ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Закон України “Про судоустрій і статус суддів” встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. 
Відповідно до ст. 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. 
Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі “Рисовський проти України” (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу “доброго врядування”. Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах “Beyeler v. Italy” № 33202/96, “Oneryildiz v. Turkey” № 48939/99, “Moskal v. Poland” № 10373/05). Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі “HasanandChaush v. Bulgaria” № 30985/96). 
Згідно з пунктом 4 ч. 2 ст. 245 КАС України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому в разі, коли законом встановлено повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У разі ж коли суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач  повинен застосувати під час вчинення дії (прийняття рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.
Приписи абзацу другого ч. 4 ст. 245 КАС України встановлюють, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За наведених обставин, з урахуванням визнання протиправними дій Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків щодо відмови у списанні податкового боргу ТОВ «СМНВО» по сплаті податку на додану вартість, у розмірі 13  971  325, 63 грн, а також невчинення останнім в силу приписів 4.3-4.5 Порядку №577 дій щодо самостійного розгляду питання про списання податкового боргу позивача, належним способом захисту прав останнього в даному випадку є зобов`язання Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків розглянути питання про списання податкового боргу ТОВ «СМНВО» по сплаті "податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 13 971 325, 63 грн. та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові. 
Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів відмовляє в задоволенні позову в частині зобов`язання Головного управління ДПС у Сумській області прийняти рішення щодо списання безнадійного податкового боргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання".
З приводу посилань першого відповідача у відзиві на апеляційну скаргу на пропущення позивачем, встановленого ч.2 ст. 122 КАС України, шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду з цим позовом, колегія суддів зазначає таке.
Згідно ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до абзацу першого ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Зазначена норма встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду в публічно-правових спорах.
Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, у тому числі захисту порушеного права в судовому порядку, є ПК України.
Статтею 56 ПК України визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів.
Відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. 
Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.
Пунктом 102.2 статті 102 ПК України визначені випадки, коли грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті.
Відтак, пунктом 56.18 статті 56 ПК України встановлено спеціальний строк у податкових правовідносинах, протягом якого за загальним правилом платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу.
Зміст зазначених приписів статей ПК України та статті 122 КАС України вказує на те, що норма пункту 56.18 статті 56 ПК України, якою встановлено спеціальний строк у податкових правовідносинах, протягом якого за загальним правилом платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу, є спеціальною нормою, яка регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань.
Так, як зазначалось вище предметом оскарження у даній справі є визнання протиправних дій контролюючого органу, які виразилися у відмові списати безнадійний податковий борг з податку на прибуток, який складається із самостійно задекларованого позивачем боргу зі сплати авансових внесків з податку на прибуток у розмірі 13 558 064,13 грн та донарахованого податковим органом грошового зобов`язання (штрафу) у розмірі 413 261,50 грн.
З наведеного вбачається, що позивач фактично оскаржує бездіяльність першого відповідача в частині списання узгоджених грошових зобов`язань, нарахованих самостійно та за рішеннями контролюючого органу, які мають статус безнадійного податкового боргу, тобто, безпосередньо стосуються нарахованих грошових зобов`язань, внаслідок чого строк протягом якого позивач може звернутися до суду за їх оскарженням, передбачений положеннями ПК України, а не КАС України.
Посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 11.10.2019 у справі №640/20468/18, відповідно до якого рішення контроюючого органу, які не стосуються нарахування грошових зобов`язань платника податків, оскаржуються у строки, визначені ст. 122 КАС України, колегія суддів не приймає, оскільки предметом спору у вказаній справі було оскарження рішення податкового органу про відмову у реєстрації податкової накладної, що дійсно не стосується нарахування грошових зобов`язань. В той час як предметом розгляду в даній справі є оскарження дій про відмову у списанні безнадійного боргу, щобезпосередньо пов`язане з обліком податку на прибуток та як наслідок з нарахуванням грошових зобов`язань. 
При цьому слід зауважити, що обов`язок списати безнадійний борг позивача виник у контролюючого органу, в силу приписів п. 101.5 ст. 101 ПК України, та є не виконаним до цього часу, що свідчить про те, що такі дії відповідача мають ознаки триваючого правопорушення. У зв`язку з чим, неможливо взагалі пов`язувати початок строку на звернення до суду з цим позовом з датою листа Офісу великих платників податків ДФС від 24.06.2019 про відмову у списанні безнадійної заборгованості, оскільки порушення прав позивача триває і досі.
З матеріалів справи вбачається, що лист Офісу ВПП ДФС № 31742/10/28-10-50-20-21 від 24.06.2019, яким відмовлено позивачу у списанні безнадійного податкового боргу з податку на прибуток приватних підприємств отримано позивачем 26.06.2019, що підтверджується відтиском штампу вхідної кореспонденції на копії вказаного листа, яку додано до позовної заяви.
З даною позовною заявою до суду позивач звернувся 16.01.2020, що підтверджується відтиском штампу Сумського окружного адміністративного суду на першому аркуші позовної заяви, тобто в межах, встановленого законом строку. 
З огляду на викладене, враховуючи дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, доводи першого відповідача про наявність підстав для залишення позовної заяви ТОВ «СМНВО» без розгляду колегія суддів відхиляє як необґрунтовані.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
З огляду на викладене вище, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 р. по справі № 480/340/20 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.
В силу ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір за подання позову в сумі 21020,00 грн, згідно з квитанціями від 20.01.2020 № 0.0.1588973891.1 та № .0.1588976557., також позивачем сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 31530,00 грн, згідно з квитанцією від 05.04.2021 № 0.02076881714.1.
З урахуванням висновків колегії суддів у цій справі про часткове задоволення позовних вимог, на користь позивача з відповідача слід стягнути половину судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 26275,00 грн.
Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання"  задовольнити частково.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 по справі № 480/340/20  скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління ДПС у Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків щодо відмови у списанні безнадійного податкового боргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" з податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 13 971 325, 63 грн.
Зобов`язати Північне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків (61052, м. Харків, вул. Благовіщенська, 30, код ЄРПОУ 44131658) розглянути питання про списання податкового боргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" по сплаті податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 13971325,63 грн. та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. 
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" (40004, м. Суми, вул. Горького, 58, код ЄДРПОУ 34013028) за рахунок бюджетних асигнувань Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (61052, м. Харків, вул. Благовіщенська, 30, код ЄРПОУ 44131658) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 26275 (двадцять шість тисяч двісті сімдесят п`ять) грн 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	В.Б. Русанова    С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено  24.05.2021 року