ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 квітня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 175/4081/20-а(2-адр/175/3/20)	
    (суддя Озерянська Ж.М., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Іванова С.М., Панченко О.М.,     
 розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційними скаргами  Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, головного спеціаліста інспектора з паркування відділу контролю за паркуванням інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Дубровського Ігоря Георгійовича на додаткове рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2021 року у справі №175/4081/20-а(2-адр/175/3/20) за позовом ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради,  головного спеціаліста інспектора з паркування відділу контролю за паркуванням інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Дубровського Ігоря Георгійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-                                       
                                                        ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 10 листопада 2020 року звернувся до суду з позовом до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради (далі – відповідач-1), головного спеціаліста інспектора з паркування відділу контролю за паркуванням інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Дубровського Ігоря Георгійовича (далі – відповідач-2), згідно з яким просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП №276856451 від 22.10.2020 року до повідомлення серії ІД №00216635 винесену відповідачем-2, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляду штрафу у розмірі 510 грн за ч.3 ст.122 КУпАП.
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2020 року позов задоволено повністю.
29 грудня 2020 року позивач звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення на його користь 5200 грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (а.с.98-104).
Додатковим рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2021 року заяву задоволено повністю.
Суд, стягнув з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради та головного спеціаліста - інспектора з паркування відділу контролю за паркуванням інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Дубровського І.Г. за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4200 (чотири тисячі двісті) грн. 00 коп. та грошову винагороду в разі вирішення спору на користь клієнта у суді першої інстанції у сумі 1000 (одна тисяча) грн, а всього 5200 (п`ять тисяч двісті) грн, тобто по 2600 (дві тисячі шістсот) грн з кожного.
Додаткове рішення суду мотивовано тим, що відповідачами не подавалося клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції відповідач-1, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його до апеляційного суду. Просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заяви відмовити повністю.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що суд першої інстанції стягуючи з відповідачів витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5200 грн не дотримався принципу співмірності заявлених позовних вимог та розміру правничої допомоги, оскільки розмір правничої допомоги (5200 грн) в 10 разів перевищує розмір штрафу накладений на позивача оскаржуваною постановою (510 грн). Зазначає про те, що судом першої інстанції не встановлено факт понесення позивачем заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5200 грн.
Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції відповідач-2, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його до апеляційного суду. Просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заяви відмовити повністю.
Апеляційна скарга відповідача-2 фактично відтворює зміст апеляційної скарги відповідача-1 щодо не дотримання судом першої інстанції принципу співмірності заявлених позовних вимог та розміру правничої допомоги, оскільки розмір правничої допомоги (5200 грн) в 10 разів перевищує розмір штрафу накладений на позивача оскаржуваною постановою (510 грн) та не встановлення факту понесення позивачем заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5200 грн.
Згідно з відзивами на апеляційні скарги позивач, посилаючись на їх безпідставність, просить у їх задоволені відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзивів на них, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно із статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до частин 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
В підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати до матеріалів справи розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Аналогічний висновок висловив Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2018 року у справі №569/17904/17.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України", заява №19336/04, п. 269).
З метою отримання правової допомоги, позивачем було укладено договір про надання правничої допомоги №10/07/2020 від 10.07.2020 з адвокатським бюро – адвокатське бюро «Трофімов Дмитро Юрійович» (а.с. 18-19).
Відповідно до акта від 28.12.2020 року приймання-передачі послуг за договором №10/07/2020 вартість послуг професійної правничої допомоги становить 4200 грн з яких: 200 грн аналіз постанови про накладення адміністративного стягнення серії РАП №276856451 (1 година); 3000 грн складання адміністративного позову про визнання протиправною та скасування постанови серії РАП №276856451 (4 години); 1000 грн участь в судовому засіданні під час судового оскарження постанови 24.12.2020 року (1 година) (а.с.105).
Між тим, зазначення в акті від 28.12.2020 року того, що адвокатом на написання позовної заяви у цій справі витрачено 4 години не може відповідати дійсності, оскільки її зміст не містить обґрунтувань, які б потребували від адвоката додаткових знань та зусиль, як наслідок сума витрат на її написання є завищеною.
Твердження про те, що адвокат витратив 1 годину на аналіз постанови серії РАП №276856451 також не може відповідати дійсності, оскільки з урахуванням того, що зміст правопорушення в постанові викладено в одному реченні, а адвокат, повинен бути фахівцем у галузі права, витратити однієї години на аналіз постанови, на думку колегії суддів є явно не співрозмірним.
Щодо вимоги в частині відшкодування витрат на правничу допомогу за участь у судовому засіданні 24.12.2020 року у розмірі 1000 грн., суд апеляційної інстанції зазначає, що журнал судового засідання наявний в матеріалах справи (а.с.65-66) не містить інформації про те, що участь адвоката у судовому засідання мала вирішальне значення для вирішення цієї справи та адвокатом в судовому засіданні надавалися обґрунтовані пояснення та докази, які не були зазначені у позовній заяві.
Враховуючи те, що предметом спору у цій справі є законність та обґрунтованість постанови про накладення штрафу у розмірі 510 грн, при цьому Державою визначено, що судові витрат з розгляду такої справи становлять 420,20 грн, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що співмірним розміром відшкодуванням витрат на правничу допомогу у цій справі буде 510 грн.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції зробив висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідачів 1000 грн в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу як «грошової допомоги в разі вирішення спору на користь клієнта в суді першої інстанції», оскільки як вбачається з п. 5.3 договору №10/07/2020 підставою для сплати гонорару та фактичних витрат, понесених бюро у зв`язку з виконанням доручення, є підписання сторонами акта приймання-передачі послуг, проте акт від 28.12.2020 року приймання-передачі послуг за договором №10/07/2020 не містить інформації щодо отримання позивачем такої послуги та як наслідок підстави для її оплати, а тому не має підстав вважати, що позивачем було поносено такі витрати.
Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині стягнення з відповідача-2 таких витрат, виходячи  наступного.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, стягнення судом з відповідача-2 судових витрат з відшкодування витрат на правничу допомогу є безпідставним та суперечить вимогам КАС України.
Враховуючи викладене суд, апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково, додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою стягнути з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради за рахунок її бюджетних асигнувань 510 (п`ятсот десять) грн на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

                                                              ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, головного спеціаліста інспектора з паркування відділу контролю за паркуванням інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Дубровського Ігоря Георгійовича – задовольнити частково.
Додаткове рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2021 року у справі №175/4081/20-а(2-адр/175/3/20) – скасувати та прийняти нову постанову, якою стягнути з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради за рахунок її бюджетних асигнувань 510 (п`ятсот десять) грн на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 29 квітня 2021 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко