Постанова                                           
Іменем України
 
14 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 303/6418/19
провадження № 61-16790св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Жданової В. С., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,     Коротуна В. М.
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», державний реєстратор Відділу державної реєстрації Тячівської міської ради Закарпатської області Лазар Діана Василівна, ОСОБА_2 , приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Біловар Ірина Олександрівна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», державного реєстратора Відділу державної реєстрації Тячівської міської ради Закарпатської області Лазар Діани Василівни, ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Біловар Ірини Олександрівни про скасування рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно, визнання протиправним та скасування запису про право власності та витребування майна від добросовісного набувача
 
за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Компанієць Наталі Григорівни на постанову Закарпатського апеляційного суду     від 08 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Бисаги Т. Ю., Джуги С. Д.,           Куштан Б. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому,                           з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, просила скасувати рішення державного реєстратора Відділу державної реєстрації Тячівської міської ради Закарпатської області Лазар Д. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень            від 29 липня 2019 року № 47986372 про реєстрацію права власності на квартиру                АДРЕСА_1 за Товариством                    з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» (далі - ТОВ «ФК «Веста»), яке змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (далі - ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста») та запису про право власності № 32585242;
визнати протиправним та скасувати запис про право власності від 27 липня            2019 року № 32585242 на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Веста»;
витребувати від ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , скасувавши рішення приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Біловар І. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 серпня 2019 року № 48440851 про реєстрацію договору купівлі-продажу квартири серія та номер 2072 та запис про право власності № 33004926.
 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що реєстрація права власності на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Веста» є незаконною, оскільки перехід права власності на квартиру відбувся з порушенням Закону України «Про іпотеку», пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України                         від 25 грудня 2015 року № 1127, та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», дія якого поширюєтьсяі на позасудовий порядок такого стягнення. У зв`язку               з незаконною реєстрацією права власності на квартиру за ТОВ «ФК «Веста» спірний об`єкт нерухомості підлягає витребуванню від ОСОБА_2 , а рішення приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Біловар І. О. про реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_2 - скасуванню.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області рішенням від 30 червня               2020 року у складі судді Кость В. В.позов задовольнив. Скасував рішення державного реєстратора Відділу державної реєстрації Тячівської міської ради Закарпатської області Лазар Д. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 липня 2019 року № 47986372 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Веста». Скасував запис про право власності від 27 липня 2019 року № 32585242 на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Веста». Скасував рішення приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Біловар І. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 серпня 2019 року № 48440851 про реєстрацію договору купівлі-продажу квартири, серія та номер 2072. Скасував запис про право власності від 29 серпня 2019 року № 33004926 на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , який вчинений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Біловар І. О. Витребував від     ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 . Вирішив питання про розподіл судових витрат.
 
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, оскільки державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за ТОВ «ФК «Веста» проведена всупереч нормам законодавства, зокрема, без урахування дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та за відсутності згоди власника на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Оскільки позивачка без її волі була позбавлена права власності на спірну квартиру, цей об`єкт нерухомості підлягає витребуванню у добросовісного набувача.
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
 
Закарпатський апеляційний суд постановою від 08 жовтня 2020 року рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 червня 2020 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив. 
 
Апеляційний суд мотивував судове рішення тим, що реєстрація спірної квартири за ТОВ «ФК «Веста» проведена з додержанням норм законодавства. При цьому суд виходив з того, що звернення стягнення на квартиру - предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, оскільки іпотекодавці надали іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя, а тому Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги позовної заяви щодо непроведення оцінки вартості квартири не є підставою для скасування державної реєстрації, оскільки вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень передбачений частиною першою статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
 
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи
 
У листопаді 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Компанієць Н. Г. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову Закарпатського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року, а рішенняМукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 червня 2020 року залишити            в силі.
 
Підставою касаційного оскарження вказує те, що апеляційний суд не врахував висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада        2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20), а також                                      у постановах Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справах № 127/16726/17-ц (провадження № 61-39438св18) та № 607/2754/16-ц (провадження                                    № 61-29694св18), від 05 лютого 2020 року у справі № 759/20387/18 ( провадження 61-19816св19)та від 19 лютого 2020 року у справі № 758/2524/17 (провадження     № 61-448св19).
 
Касаційна скарга мотивована неврахуванням апеляційним судом того, що за умовами кредитного договору від 20 вересня 2007 року № 0288/О7/26-CL та додаткової угоди № 1 до цього договору від 18 жовтня 2007 року кредит було надано у розмірі 25 000,00 дол. США, отже, квартира АДРЕСА_1 передана в іпотеку як забезпечення кредиту в іноземній валюті, є меншою за площею, ніж 140 кв. м та єдиним місцем проживання іпотекодавця ОСОБА_1        і членів її сім`ї, а тому примусове стягнення зазначеного нерухомого майна шляхом реєстрації права власності на нього за іпотекодержателем суперечить Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Обраний банком позасудовий спосіб врегулювання не ґрунтується на добровільній згоді ОСОБА_1 та порушує заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».                 У зв`язку з цим у державного реєстратора не було правових підстав для державної реєстрації права власності ТОВ «ФК «Веста» на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.
 
У грудні 2020 року ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, оскільки це судове рішення є законним і обґрунтованим, суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дав їм належну правову оцінку. При цьому, посилаючись на висновок Верховного Суду, викладений у постанові                від 13 червня 2018 року у справі 645/5280/16-ц, зазначило, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до спірних правовідносин не підлягає застосуванню.
 
У грудні 2020 року ОСОБА_2 також подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, оскільки це судове рішення є законним і обґрунтованим, суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дав їм належну правову оцінку. Зазначила, що ОСОБА_1 більше 10 років перебуває за кордоном, а спірна квартира не є єдиним її житлом, що підтверджується зазначенням в апеляційній та касаційній скаргах різних адрес її проживання. Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснене не в примусовому порядку, оскільки іпотекодавець надала згоду на перехід права власності.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
29 грудня 2020 року справа № 303/6418/19 надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 06 квітня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи 
 
Апеляційний суд встановив, що 20 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» (далі - АКБ «Форум»), яке змінило найменування на Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум», банк, первісний кредитор, первісний іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (далі також - позичальник/боржник) був укладений кредитний договір                                  № 0288/О7/26-CL з відповідними змінами та доповненнями, за умовами якого позичальнику надано кредит в сумі 25 000,00 дол. США на строк до 19 вересня         2017 року зі сплатою 13 % річних.
 
20 вересня 2007 року для забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору між АКБ «Форум» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку банку належне йому нерухоме майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 .
 
Заочним рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області          від 02 листопада 2010 року у справі № 2-2999/2010  з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Форум» стягнено заборгованість за кредитним договором в сумі             273 910,45 грн.
 
Крім того, заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 січня 2013 року у справі № 0707/10859/2012 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором у розмірі 272 369,87 грн звернено стягнення на предмет іпотеки -квартиру АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, що буде визначена на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
 
26 березня 2019 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «ФК «Веста» був укладений договір № 0002/19/5 про відступлення прав вимоги за умовами якого банк відступив новому кредитору, а новий кредитор набув права вимоги до позичальників, заставодавців, іпотекодавців та поручителів, зазначених                       у додатку 1, додатку 1.1, додатку 1.2 та акті № 1 приймання-передачі документації до договору. Зокрема, згідно з додатком № 1 права вимоги за кредитним договором від 20 серпня 2007 року № 0288/07/26-CL, укладеним між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_3 
 
26 березня 2019 року між ПАТ «Банк Форум» як первісним іпотекодержателем            і TOB «ФК «Веста» як новим іпотекодержателем укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки (іпотечними договорами), за умовами якого у зв`язку з укладенням між первісним іпотекодержателем (ПАТ «Банк Форум») та новим іпотекодержателем (TOB «ФК «Веста») договору № 0002/19/5 про відступлення прав вимоги первісний іпотекодержатель відступає, а новий іпотекодержатель набуває прав первісного іпотекодержателя, належних первісному іпотекодержателю згідно з договорами іпотеки, укладеними між первісним іпотекодержателем та боржниками/іпотекодавцями; предметами іпотеки визначеними договорами іпотеки, є нерухоме майно, вказане в додатку      1, який є невід`ємною частиною цього договору.
 
Згідно з додатком 1 права вимоги за іпотечним договором від 20 вересня             2007 року, укладеним між АКБ «Форум» та ОСОБА_1 , за умовами якого іпотекодавець передав в заставу (іпотеку) належне йому нерухоме майно - трикімнатну квартиру    АДРЕСА_2 , перейшли до TOB «ФК «Веста».
 
TOB «ФК «Веста» 12 квітня 2019 року надіслало ОСОБА_3 вимогу про усунення порушень основного зобов`язання. Аналогічну вимогу було надіслано ОСОБА_1 10 травня 2019 року.
 
З рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень встановлено, що зазначену вимогу ОСОБА_3 отримала 16 квітня 2019 року,                           а ОСОБА_1 - 14 травня 2019 року.
 
06 серпня 2019 року TOB «ФК «Веста» перейменоване на ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» (протокол загальних зборів учасників № 06/08-2019).
 
29 серпня 2019 року між ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого квартиру АДРЕСА_1 передано у власність покупця.
 
На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 серпня 2019 року, індексний номер 48440851, приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Біловар І. О. зареєструвала право власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 .
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                       є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;               2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи                                       у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права            в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
 
Згідно з частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки,   є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
 
Частиною другою статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
 
Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України         від 25 грудня 2015 року № 1127, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносни (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:
1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;
2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку               з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;
3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
 
Згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.
 
07 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів                          в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.
 
Згідно з пунктом 23 частини першої статті 1 Закону України від 12 травня               1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.
 
Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
 
Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
 
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).
 
Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження                   в іпотечному договорі, є одним зі способів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі способи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця        з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів  в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.
 
Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» увів тимчасовий мораторій (заборону) на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без його згоди на відчуження.
 
Такі висновки щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів                          в іноземній валюті» містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду         від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження                                   № 11-474апп19); від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18-ц (провадження    № 14-45цс20).
 
З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для поширення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірні правовідносини та помилково скасував рішення місцевого суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.
 
У постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 (провадження                    № 14-435цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду. 
 
Враховуючи зазначене, безпідставними є аргументи, наведені у відзивах на касаційну скаргу, про те, що висновки оскаржуваної постанови апеляційного суду відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 червня 2018 року у справі 645/5280/16-ц.
 
Згідно з частинами першою, третьою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.  Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
 
Враховуючи наведене, оскаржувана постанова апеляційного суду підлягає скасуванню.
 
Водночас Верховний Суд дійшов висновку, що і рішення місцевого суду не може бути залишене в силі в повному обсязі з огляду на таке.
 
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
 
Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження,          а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
 
Результат аналізу статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем            є особа, яка має відповідати за позовом.
 
Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі              № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів                                й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
 
Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі                        № 520/13067/17 зробила висновок, що «[…] позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача».
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі         № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зазначено, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано».
 
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 січня 2021 року      у справі № 753/905/18 (провадження № 61-12528св19) та в багатьох інших постановах Верховного Суду.
 
У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи підтверджують, що спір у позивача виник з ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» та ОСОБА_2 щодо предмета іпотеки, а тому державний реєстратор Відділу державної реєстрації Тячівської міської ради Закарпатської області Лазар Д. В., приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Біловар І. О. є неналежними відповідачами. Проте суди попередніх інстанцій зазначеного не врахували та дійшли помилкового висновку про задоволення вимог, пред`явлених до зазначених осіб, і стягнення з них судового збору,хоча за обставинами цієї справи у задоволенні вимог до державного реєстратора і нотаріуса належало відмовити через їх пред`явлення до неналежного відповідача. 
 
У зв`язку з наведеним рішення в частині задоволених вимог до державного реєстратора і нотаріуса підлягають скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог. Також підлягає скасуванню                    і рішення місцевого суду про розподіл судових витрат за подання позовної заяви з ухваленням нового рішення в цій частині,а саме про стягнення з ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», ОСОБА_2 на користь позивачки судового збору в загальному розмірі 4 114,88 грн (докази про сплату судового збору на аркушах справи 8-10, 157а), тобто по 2 057,44 грн з кожного відповідача.
 
Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею                 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
У зв`язку з цим рішення місцевого суду в частині задоволення позовних вимог, заявлених до ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», ОСОБА_2 про скасування рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно, визнання протиправним та скасування запису про право власності та витребування майна від добросовісного набувача, залишається в силі.
 
Згідно з частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.  Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
За подання касаційної скарги сплачений судовий збір у розмірі 8 650,40 грн, а тому ці витрати підлягають стягненню з ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», ОСОБА_2 на користь позивачки.
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд                у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Компанієць Наталі Григорівни задовольнити частково.
 
Постанову Закарпатського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року скасувати.
 
Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 червня 2020 року в частині задоволення позовних вимог, заявлених до державного реєстратора Відділу державної реєстрації Тячівської міської ради Закарпатської області Лазар Діани Василівни, приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Біловар Ірини Олександрівни, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
 
Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 червня 2020 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» на користь ОСОБА_1 2 057 (дві тисячі п`ятдесят сім) гривень 44 копійки на відшкодування витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1              2 057 (дві тисячі п`ятдесят сім) гривень 44 копійки на відшкодування витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.
Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 червня 2020 року в частині задоволення позовних вимог, заявлених до Товариства                         з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», ОСОБА_2 про скасування рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно, визнання протиправним та скасування запису про право власності та витребування майна від добросовісного набувача залишити в силі.
 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 650 (вісім тисяч шістсот п`ятдесят) гривень 40 копійок судових витрат зі сплати судового збору за подання касаційної скарги, тобто                              по 4 325 (чотири тисячі триста двадцять п`ять) гривень 20 копійок з кожного.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді:	В. С. Жданова  	
 	А. Ю. Зайцев  	
 	Є. В. Коротенко    В. М. Коротун