ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

25 травня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №591/3523/20 
Номер провадження 22-ц/816/822/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Левченко Т. А. 
з участю секретаря судового засідання – Кияненко Н.М.,
учасники справи:
скаржник – Акціонерне товариство «Мегабанк»,
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – Приватна фірма «Ордекс»,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Мегабанк» на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 вересня 2020 року в складі судді Клименко А.Я., ухваленого в м. Суми, 

                                                         в с т а н о в и в:

Позивач у червні 2020 року звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути на його користь з ПФ «Ордекс» грошові кошти в сумі 26170582 грн. 00 коп. за договором відступлення права вимоги від 01.05.2020 року.
Свої вимоги мотивує тим, що 01.05.2020 року між ним та відповідачем було укладено договір відступлення прав вимоги за умовами якого ОСОБА_1 передав, а ПФ «Ордекс» прийняла на себе право вимоги до Слобожанської філії ТОВ «Горобина» на суму 26170582 грн. 00 коп. Крім того, умовами договору було передбачено, що ПФ «Ордекс» сплачує ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 26170582 грн. 00 коп. Вказує, що за графіком відповідач мав сплатити 30.05.2020 року 2617058 грн. 20 коп., однак вказану грошову суму не сплатив, в результаті чого у ОСОБА_1 виникло право вимоги дострокового виконання зобов`язання за даним договором. 
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 25 вересня 2020 року позов задоволено. 
Стягнуто в Приватної фірми «Ордекс» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 26 170582,00 грн. за договором відступлення права вимоги від 01.05.2020 року. 
Стягнуто в Приватної фірми «Ордекс», на користь ОСОБА_1 – 10510,00 грн. в рахунок повернення судових витрат сплачених за подання позову.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач визнав, пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, набув права вимоги грошових зобов`язань в повному обсязі, однак з первісним кредитором не розрахувався, а тому дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню
Не погоджуючись з вказаним рішенням, особа, яка не брала участь у справі Акціонерне товариство «Мегабанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції помилково встановив наявність заборгованості у відповідача перед позивачем. Зазначає, що договір про відступлення права вимоги є фіктивним, оскільки відповідач не дивлячись на значну суму заборгованості визнає заявлений до нього позов. Вказує, що за таких умов суд не мав права приймати визнання відповідачем позову. Зазначає, що з укладених між ним та відповідачем кредитних договорів вбачається, що відповідач не мав права укладати договір про відступлення права вимоги без згоди на це банку, а тому укладання такого договору порушує права та інтереси банку якого не було залучено до розгляду справи, що є порушенням прав банку як кредитора. Зазначає, що судом не було встановлено чи дійсно на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 01.05.2020 року була наявна заборгованість за договором поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 25.09.2019 року та у якій сумі, який об`єм заборгованості було відступлено за вказаним договором, чим вона підтверджується. Не встановив чи наявний у сторін намір на створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. Вказує, що поданий позивачем позов має на меті нарощування у відповідача неіснуючої заборгованості з метою уникнення від виконання реальних зобов`язань перед АТ «Мегабанк».
Від позивача до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній з нею не погоджується та зазначає, що вимоги банку погашені в повному обсязі за рахунок іпотечного майна, а тому рішення суду жодним чином не впливає на права та обов`язки банку. Зазначає, що заборгованість було стягнуто судовим рішенням на підставі договору відступлення прав вимоги, який є дійсним і спори щодо його недійсності відсутні. Разом з тим апелянт не є стороною укладеного договору. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Від відповідача до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній також з нею не погоджується та зазначає, що в результаті укладання договору про відступлення права вимоги між ОСОБА_1 та ПФ «Ордекс», останнє набуло право вимоги до Слобожанської філії ТОВ «Горобина». Разом з тим, Слобожанська філія ТОВ «Горобина» було кредитором відносно ПФ «Ордекс», а тому між ПФ «Ордекс» та Слобожанською філія ТОВ «Горобина» відбулося зарахування зустрічних грошових вимог на суму  20 000 111 грн. 96 коп. Решту суми в розмір 6170470 грн. 04 коп. планувалося спрямувати на погашення заборгованості перед АТ «Мегабанк». Вказує, що оскаржуване рішення не порушує права АТ «Мегабанк», а тому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представники скаржника в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просив її задовольнити, оскільки  існує практика Верховного Суду  щодо  застосування  спорів за договорами, які вчиняються на шкоду кредиторам( фраудаторним договором), який укладається за конструкцією «про людське око»  без наміру вчинення дії, передбачених умовами такого договору.
Представник позивача в судовому засідання підтримав рішення суду і просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.05.2020 року між ОСОБА_1 та ФП «Ордекс» укладено договір про відступлення права вимоги за умовами якого ( п.2.1 договору)  ОСОБА_1 передав, а ПФ «Ордекс» прийняло на себе належне ОСОБА_1 за договором № б/н про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 25.09.2019 року право вимоги до Слобожанської філії ТОВ «Горобина», грошову вимогу на суму заборгованості  за цим договором у розмірі  26170582 грн.  Порядок та строки внесення оплати за вказаним договором визначено графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього договору.
Пунктом 3.2. укладеного сторонами договору відступлення права вимоги встановлено, що первісний кредитор зобов`язаний в письмовій формі сповістити боржника про відступлення права вимоги за цим договором протягом одного календарного місяця з моменту підписання договору.
Згідно з п. 4.1 Договору про відступлення права вимоги від 01.05.2020 року у разі невиконання (виконання з порушенням умов) своїх зобов`язань, взятих сторонами на себе за цим договором, сторони мають право розірвати договір, попередивши про це письмово іншу сторону не менш як за 10 календарних днів до дати розірвання договору. У випадку порушення строку оплати за договором, новий кредитор має право вимагати достроково виконання зобов`язань за договором в повному обсязі, протягом трьох днів, з моменту вручення письмового повідомлення (том. 1 а.с. 6-8).
Згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною договору ПФ «Ордекс» зобов`язалося сплачувати на користь ОСОБА_1 оплату за договором від 01.05.2020 року про відступлення права вимоги в період з 30.05.2020 року по 28.02.2021 року рівними частинами до 30 числа кожного місяця в розмірі 2617058 грн. 20 коп.(том. 1 а.с.8).
02.06.2020 року ОСОБА_1 направив на адресу ТОВ «Горобина» повідомлення про відступлення прав вимоги на користь ПФ «Ордекс» (том. 1 а.с. 9).     
Згідно з актом проведених між позивачем та відповідачем взаєморозрахунків станом на 31.08.2020 року заборгованість за укладеним сторонами договором відступлення прав вимоги погашена не була (а.с.171).
01.06.2020 року позивач пред`явив відповідачу вимогу про дострокове виконання зобов`язань за договором, в якій вимагав від відповідача повернути йому грошову суму в сумі 26170582 грн. до 03.06.2020 року включно.
14.06.2021 до Зарічного районного суду м. Суми надійшов позов ОСОБА_1 про дострокове стягнення з відповідача всієї суми оплати за укладеним договором відступлення права вимоги. 
В рахунок забезпечення заявленої майнової вимоги за заявою представника ОСОБА_1 ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 03.07.2020р. накладено арешт на 8 об`єктів нерухомого майна, що належить на праві власності  Приватній фірмі «Ордекс».
За результатом розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства «Мегабанк» дана  ухвала про забезпечення позову  постановою Сумського апеляційного суду від  13.04.2021р. була частково скасовану щодо накладення арешту на 7 об`єктів  нерухомого майна приватної фірми.
Підставами часткового скасування апеляційним судом визнано порушення прав банку, оскільки за даними інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав  власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів  нерухомого майна  щодо суб`єкта, доведено, що ці 7 об`єктів  нерухомого майна, що належать приватній фірмі є предметом договору  іпотеки від 26.02.2016р., іпотекодержателем за яким є Акціонерне товариство «Мегабанк», а тому  апеляційний суд визнав, що оскарженою ухвалою  про  забезпечення позову, судом першої інстанції  були вирішені права банку, яким виступав на час ухвалення оскарженої ухвали   іпотеко держателем. 
Як встановлено апеляційним судом банк у позасудовому порядку звернув стягнення на ці предмети іпотеки і 24.02.2021р. здійснив за собою державну реєстрацію право власності в рахунок погашення заборгованості  приватної фірми перед банком.
На даний час в порядку господарського судочинства заявлені позовні вимоги  приватної фірми до банку щодо скасування права власності за банком на предмети іпотеки, а як  повідомили і представники банку  ними також подано позов до господарського суду про визнання договору відступлення право вимоги від 01.05.2020 укладеного сторонами недійсним, оскільки за ухвалою Господарського суду Сумської області від 04.03.2021р. відкрито провадження про банкрутство Приватної фірми «Ордекс» порушено позивачем у справі, відкрито провадження і згідно повідомлення призначеного арбітражного керуючого банку відхилено визнати боржником у повному обсязі, оскільки банком пред`явлені позичальнику - приватної фірми вимоги за кредитними договорами на загальну суму 5 971422,78 грн., ще 21.04.2020р., не перевищують вартість застави, розмір якої становить 9 175297 грн. 
Наведені вище доводи апеляційної скарги на рішення суду від 25.09.2020р. ґрунтуються на фіктивності договору відступлення права вимоги, за яким стягується завелика грошова суму боргу через його фіктивність, оскільки за цим договором сторони на мали наміру про створення правових наслідків, а саме сплату передбачену за цим договором суму винагороди позивачу відповідачем, який є до цього часу боржником перед банком,  .
Крім того, позовні вимоги заявлені до суду передчасно у зв`язку з тим, що претензія щодо дострокового виконання зобов`язань за цим договором була направлена 01.06.2021р., притому, що  визначена цим договором перша дата сплати  грошової суми у розмірі  267058,20грн. настала тільки в день пред`явлення претензії, оскільки 30.05.2020р. є вихідним днем. 
Банк вважає, що оскаржене рішення підлягає скасуванню через порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції визначені п.4 ст. 376 ЦПК України, а саме суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
За умов представлених банком кредитних договорів укладених між  АТ «Мегабанк» та ПП «Ордекс»:
від 28.03.2016р., строк дії якого по 22.02.2021р., приватна фірма отримала кредит у розмірі 1 700000 грн під 27 % річних і пунктом 4.2.10 цього кредитного договору позичальник зобов`язувався  укладати договори факторингу з іншими банківськими або небанківськими установами, фізичними особами лише після отримання  письмової згоди кредитора, яким виступає скаржник;
від 16.05.2017, строк дії якого по 25.02.2021р., приватна фірма отримала кредит у розмірі 1 190269,23 грн  і пунктом 4.2.12 цього кредитного договору позичальник зобов`язувався  укладати договори факторингу  з іншими банківськими  або  небанківськими установами, фізичними особами лише після отримання  письмової згоди кредитора, яким виступає скаржник;
від 23.04.2018, строк дії якого по 22.04.2019р., приватна фірма отримала кредит у розмірі 1 000000 грн під 23 % річних і пунктом 4.2.11 цього кредитного договору позичальник зобов`язувався  укладати договори факторингу  з іншими банківськими  або  небанківськими установами, фізичними особами лише після отримання  письмової згоди кредитора, яким виступає скаржник;
від 18.01.2019, строк дії якого по 20.03.2020р., приватна фірма отримала кредит у розмірі 949239,76 грн під 23 % річних і пунктом 4.2.10 цього кредитного договору позичальник зобов`язувався  укладати договори факторингу  з іншими банківськими або небанківськими установами, фізичними особами лише після отримання  письмової згоди кредитора, яким виступає скаржник;
від 15.02.2019р. строк дії якого по 20.03.2020р., приватна фірма отримала кредит у розмірі 700000 грн під 23 % річних і пунктом 4.2.10 цього кредитного договору позичальник зобов`язувався  укладати договори факторингу  з іншими банківськими  або  небанківськими установами, фізичними особами лише після отримання  письмової згоди кредитора, яким виступає скаржник;
від 24.10.2016р., строк дії якого по 16.03.2020р., приватна фірма отримала кредит у розмірі 3 154000 грн  і пунктом 4.2.6 цього кредитного договору позичальник зобов`язувався  укладати договори факторингу  з іншими банківськими  або  небанківськими установами, фізичними особами лише після отримання  письмової згоди кредитора, яким виступає скаржник;
від 30.11.2016р.,строк дії якого по 22.11.2019р., приватна фірма отримала кредит у розмірі 1 190269,23 грн під 25 % річних і пунктом 4.2.12 цього кредитного договору позичальник зобов`язувався  укладати договори факторингу  з іншими банківськими  або  небанківськими установами, фізичними особами лише після отримання  письмової згоди кредитора, яким виступає скаржник;
від 14.06.2018р., строк дії якого по 12.06.2020р., приватна фірма отримала кредит у розмірі 3 350000 грн під 22 % річних і пунктом 4.2.10 цього кредитного договору позичальник зобов`язувався  укладати договори факторингу  з іншими банківськими  або  небанківськими установами, фізичними особами лише після отримання  письмової згоди кредитора, яким виступає скаржник;
від 18.01.2019р., строк дії якого по 20.03.2020р., приватна фірма отримала кредит у розмірі 1 00000 грн під 23 % річних і пунктом 4.2.10 цього кредитного договору позичальник зобов`язувався  укладати договори факторингу  з іншими банківськими  або  небанківськими установами, фізичними особами лише після отримання  письмової згоди кредитора, яким виступає скаржник;
від 15.02.2019р., строк дії якого по 20.12.2019р., приватна фірма отримала кредит у розмірі 3 000000  грн під 23 % річних і пунктом 4.2.10  цього кредитного договору позичальник зобов`язувався  укладати договори факторингу  з іншими банківськими  або  небанківськими установами, фізичними особами лише після отримання  письмової згоди кредитора, яким виступає скаржник.
З метою забезпечення грошового зобов`язання за кредитними договорами, в т.ч. договорів від 28.03.2016р., сторонами було укладено 06.02.2016р.  договір іпотеки вартість предмету іпотеки 2 552694грн, а 04.10.2016. ще договір іпотеки в рахунок забезпечення кредитного зобов`язання позивальника перед банком за іншими кредитними договорами, вартість  предмету іпотеки 2 014060грн. Строки дії кредитних договір, в рахунок яких укладалися зазначені договори іпотек на час укладення оспорюваного банком договору відступлення права вимоги від  01.05.2020р. не сплинули тільки за кредитними договором від 28.03.2016р. Також не сплинув строк дії кредитного договору від 14.06.2018, кредитні зобов`язання за яким не забезпечувалися вказаними  іпотечними договорами. 
Таким чином зобов`язання щодо можливості позивальника - приватної фірми укласти договорів факторингу з фізичною особою лише після отримання письмової згоди банку залишилася за кредитними договорами від 28.03.2016р. і 14.06.2018 р.       
Як стверджує банк і цього не спростував відповідач така письмова  згода при укладені договору про відступлення права вимоги, укладеного ще за період дії кредитного договору,  відсутня.  
Проте, обставини викладені у відзивах на апеляційну скаргу банку сторонами проте, що  звернувши стягнення на предмет іпотеки, загальна вартість якого складає 42 422085грн, а розмір заборгованості  приватної фірми перед банком складає тільки 9 600000грн., а також підстави зазначені арбітражним керуючим у зв`язку із відмовою визнати банк кредитором приватної фірми через  перевищення вартості застави і розміру пред`явленої банком боржнику  вимоги,  представниками банку під час апеляційного перегляду оскарженого не були спростовані.
У додаткових поясненнях представники банку звертають увагу апеляційного суду не те, що оскаржений банком договір відступлення права вимоги має конструкцію «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі і має певну специфіку. Яка проявляється в обставинах, що дозволяє  кваліфікувати оплатний договір, як такий, що вчинений на шкоду кредитору, а саме банку. 
Відповідно до ст. 325 ЦПК України право апеляційного оскарження  рішення суду першої інстанції повністю або частково.мають учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.
Ухвалами апеляційного суду від 21.04.2021 р. було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Мегабанк» і призначено до розгляду з повідомленням сторін.
В силу частин1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як визначено у пунктах 3,4 ч.3 ст. 376 цього Кодексу порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За правилами встановленими ст. 513 ЦПК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 515 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
За змістом ст. 234 ЦК  фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
За конструкцією ст. 215 цього Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Презумпція правомірності правочину, визначена у ст. 204 цього Кодексу, передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Особа може відмовитися від свого майнового права. Відмова від права власності на транспортні засоби, тварин, нерухомі речі здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.
Відповідно до частини 1 ст. 20 цього Кодексу  право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Оскільки договір про відступлення право вимоги на час постановлення судом першої інстанції оскарженого рішення про задоволення майнової вимоги за цим договором був дійсним, його недійсність судом не визнана, а законом не передбачено, що правочин у разі його укладення з фізичної особою боржником, в порушення існуючого у нього зобов`язання обов`язкової письмової згоди кредитора при відсутності письмової кредитора в силу закону є нікчемним, апеляційний суд  відхиляє доводи  апеляційної скарги, оскільки вони слушні при розгляді вимоги про  визнання  договору недійсним.      
Як підтвердили представники банку ними тільки 26.05.2021р. подано позов до господарського суду про визнання недійсним оспорювваного договору відступлення права вимоги від 01.05.2020р. 
Відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, а тому апеляційний суд позбавлений можливості надавати правову оцінку доводам, що викладені в апеляційній скарзі стосовно фіктивності укладеного між сторонами договору відступлення права вимоги. 
Наведені ними правові  висновки ВП Верховного Суду у постанові  від 03 липня 2019 року у справа № 369/11268/16-ц  щодо неправомірності та недобросовісності поведінки боржника під час укладення правочину в період настання у нього зобов`язання із погашенням заборгованості перед кредитором, внаслідок  якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознаки фраудаторного правочину, зроблено саме у справі по вирішенню спору з приводу визнання договору дарування недійсним і скасування державної реєстрації права власності.
Враховуючи, що самостійними суб`єктами цивільних правовідносин укладено оспорюваний договір про відступлення права вимоги, який містить елементи договору факторингу, проте, перед його укладенням відповідач відповідно до взятих на себе за кредитними договорами зобов`язань перед АТ «Мегабанк» попередньо не отримав від останнього письмової згоди, але такий договір відповідно до норм матеріального права є дійсним, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені банком (який вважаючи себе заінтересованою особою не оспорив цей договір в судовому порядку) доводи у апеляційній скарзі  не дають підстав для  скасування  оскарженого рішення і прийняття нового про відмову у задоволенні позову та для застосування пункту 4 ч.3 ст. 376 ЦПК України.
Також, колегія суддів відхиляє доводи АТ «Мегабанк» в частині того, що позивачем не було доведено наявність заявленої ним суми заборгованості, з підстав зазначених у скарзі,  з огляду на презумпцію правомірності укладеного між ним та відповідачем правочину по відступленню права вимоги в якому зазначено, що ціна вказаного договору становить 26170582 грн. При цьому, порядок та строки внесення оплати за вказаним договором визначено графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього договору.
Як вже наведене вище пунктом 4.1 укладеного сторонами договору про відступлення права вимоги від 01.05.2020 року визначено, що у випадку порушення строку оплати за договором, новий кредитор має право вимагати достроково виконання зобов`язань за договором в повному обсязі, протягом трьох днів, з моменту вручення письмового повідомлення (том. 1 а.с. 6-8).
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість висновків суду щодо наявності підстав вважати зобов`язання відповідачем за цим договором не виконано і є підстави для стягнення з нього на користь позивача заборгованості за договором про відступлення права вимоги від 01.05.2020 року. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

                                                               п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Мегабанк» залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 травня 2021 року.

Головуючий -                                                                                                С.С. Ткачук

Судді:                                                                                                            О.Ю. Кононенко

                                                                                                                        Т.А. Левченко