ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 756/15875/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Шевчук А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  13 квітня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                              Файдюка В.В.
суддів:                                                  Земляної Г.В.
                                                            Мєзєнцева Є.І.
При секретарі                                        Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 19 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора ВБДР Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Шемет Юрія Станіславовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м.Києва з позовом до Інспектора ВБДР Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Шемета Юрія Станіславовича про скасування постанови серія ДП18 №426102 від 29 жовтня 2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 статті 140 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 020,00 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між Службою автомобільних доріг у Дніпропетровській області, начальником якої він є, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль-Південь» укладено договір № ЕУ-А-3 про надання послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування державного значення в Дніпропетровській області. За умовами вказаного договору, крім іншого, передбачена відповідальність виконавця ТОВ «Автомагістраль-Південь» за незабезпечення безпеки дорожнього руху згідно діючих нормативів при виконанні послуг, якщо ці порушення виникли з вини виконавця та призвели до ДТП, а також перед третіми особами, в тому числі, щодо відшкодування шкоди, завданої ДТП. На переконання позивача, в даному випадку він не є суб`єктом відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 статті 140 КУпАП.
Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 19 лютого 2021 року даний адміністративний позов - залишено без задоволення.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, не доведено обставини, неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви. Зокрема, скаржником зазначено, що Служба автомобільних доріг у Дніпропетровській області забезпечила укладання договору про надання послуг з експлуатаційного утримання автошляхів, умовами якого передбачена відповідальність виконавця за незабезпечення безпеки дорожнього руху згідно діючих нормативів при виконанні послуг, а виконання робіт по усуненню недоліків дорожнього покриття ТОВ «Автомагістраль-Південь» за договором № ЕУ-А-3 на вказаних ділянках підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт. Незаконність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 статті 140 КУпАП за аналогічних обставин встановлено постановами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року по справі № 756/8840/20 та від 25 лютого 2021 року по справі №756/11513/20..
Оскільки сторони до суду не з`явилися, справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 статті 229 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що на вказаній в оскаржуваній постанові ділянці дороги саме позивач є відповідальною особою за порушення ДСТУ 3587-97, оскільки ТОВ «Автомагістраль-Південь» не є суб`єктом даного правопорушення, а несе відповідальність виключно перед замовником, яким є Служба автомобільних доріг у Дніпропетровській області, а ОСОБА_1 є її відповідальною посадовою особою.
Колегія суддів погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 29 жовтня 2020 року займав посаду начальника Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області.
Автомобільна дорога а/д Т-04-30 «Кам`янське - Світлогірське» на 0+000-км 17=605 перебуває на балансі Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області (включно з ділянкою Т-04-30 з км 0+500 - 14+000).
29 жовтня 2020 року інспектором УПП в Дніпропетровській області Шемет Ю.С. оформлено постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 140 КУпАП стосовно начальника Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області ОСОБА_1 та притягнуто його до адміністративної відповідальності шляхом накладення штрафу в розмірі 1020,00 грн. з огляду на те, що 20 жовтня 2020 року о 10.30 на а/д Т-04-30 з км 0,5 по 14 «Кам`янське - Світлогірське», Криничанський р-н., Дніпропетровської області, останній, будучи посадовою особою, відповідальною за належне утримання вказаних ділянок дороги, не вжив своєчасних заходів з ремонту проїзної частини, а за не можливості це зробити, не вжив своєчасних заходів з огородження та позначення відповідними дорожніми знаками або обмеження руху, чим порушив вимоги п. п. 3.1.1, 3.1.2 ДСТУ 3587-97 та п. 11 постанови КМУ №198 від 30 березня 1994 року.
Не погоджуючись із діями відповідача щодо прийняття вказаної постанови, вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Закон України «Про Національну поліцію», визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Згідно п. 11 ч. 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Згідно статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно ч. 4 статті 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За п. 1 ч. 3 статті 12 Закону України «Про дорожній рух», посадові особи, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд, зобов`язані забезпечувати утримання їх у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.
Так, п. 1.9 ПДР України, встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 1.5 ПДР України, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.
Державний стандарт України 3587-97 «Безпека дорожнього руху, автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди, вимоги до експлуатаційного стану», затверджений наказом Держстандарту України від 31 липня 1997 року № 441, установлює вимоги до експлуатаційного стану автомобільних доріг, вулиць населених пунктів, залізничних переїздів та технічних засобів організацій дорожнього руху. 
Згідно з п. 3.1 ДСТУ 3587-97, покриття проїзної частини не повинно мати осідань, вибоїн, напливів чи інших деформацій, що утруднюють рух транспортних засобів.
Відповідно до п. 3.1.2 ДСТУ 3587-97, гранична глибина окремих осідань, вибоїн не повинна перевищувати 4 см для доріг І III з категорій і груп А, Б вулиць і доріг населених пунктів; 6 см - для решти категорій і груп.
Відповідно до п.п. 3.11, п.3.12 ДСТУ 3587-97 відновлення дорожнього одягу у разі розриття проїзної частини вулиць і доріг необхідно здійснювати негайно після засипання і ущільнення грунту в розритті. До відновлення дорожнього одягу місце розриття і підходи до нього повинні бути огороджені і позначені відповідними технічними засобами організації дорожнього руху. Засміченість дорожнього покриття вулиць і доріг населених пунктів не повинна перевищувати значень, зазначених у таблиці 5.
Частиною 1 статті 140 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху.
Об`єктом правопорушень, передбачених вказаною статтею, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Об`єктивна сторона цих правопорушень полягає у недодержанні правил, норм і стандартів при утриманні шляхів та невжитті заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт.
Суб`єктивна сторона правопорушень, характеризується наявністю як умислу, так і необережності.
Суб`єктами правопорушень, передбачених, зокрема частиною 1 вказаної статті, можуть бути посадові особи, до компетенції яких належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні шляхів, вжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт.
За приписами статті 14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.
Тобто, висновок суду першої інстанції про те, що ТОВ «Автомагістраль-Південь» не є суб`єктом даного правопорушення, оскільки несе відповідальність виключно перед замовником, яким є Служба автомобільних доріг у Дніпропетровській області, а ОСОБА_1 її відповідальною посадовою особою, є цілком обґрунтованим та правильним.
Посилання апелянта на те, що Служба автомобільних доріг у Дніпропетровській області забезпечила укладання договору про надання послуг з експлуатаційного утримання автошляхів, умовами якого передбачена відповідальність виконавця за незабезпечення безпеки дорожнього руху згідно діючих нормативів при виконанні послуг, а виконання робіт по усуненню недоліків дорожнього покриття ТОВ «Автомагістраль-Південь» за договором № ЕУ-А-3 на вказаних ділянках підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт, відхиляються колегією суддів, оскільки в даному випадку предметом спору є притягнення посадової особи до відповідальності за недотримання встановлених нормативів експлуатації дорожнього покриття, тобто, питання дотримання безпеки учасників дорожнього руху, натомість, договірні відносини за укладеним Службою автомобільних доріг з товариством договором, а саме, належне виконання умов такого договору, лежить поза предметом спору у цій справі та мають приватноправовий характер між суб`єктами господарювання.
Щодо посилань апелянта на те, що незаконність його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 статті 140 КУпАП за аналогічних обставин встановлено постановами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року по справі № 756/8840/20 та від 25 лютого 2021 року по справі №756/11513/20, колегія суддів наголошує на тому, що в силу приписів ч. 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до положень статті 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю відхилення судом першої інстанції пояснень позивача щодо відсутності в його діях порушень п. 3.11, 3.12 ДСТУ 3587-97, оскільки вони надані позивачем з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, його пояснення у позовній заяві не підтверджені жодним належним та допустимим доказом.
Позивач, будучи посадовою особою організації, яка має забезпечувати розвиток та функціонування автомобільних доріг у регіоні, шляхом їх будівництва, реконструкції, ремонтів та утримання в інтересах держави та користувачів автомобільних доріг, не забезпечив належний та достатній контроль за якістю дорожнього покриття, зокрема, за організацією, з якою укладено відповідний договір та яка отримує з бюджету кошти на обслуговування дорожнього покриття. Повноваження начальника Служби автомобільних доріг чітко визначено у розділі 7 Положення про Службу автомобільних доріг у Дніпропетровській області, зокрема, і в частині здійснення контролю за всім станом підпорядкованих службі доріг державного значення. 
Відповідно до п.1.1 Положення про Службу автомобільних доріг у Дніпропетровській області, служба заснована на державній власності і належить до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України, яке відповідно до Указу Президента України від 13 квітня 2011 року №456/2011 «Про Положення про Державне агентство автомобільних доріг України» є правонаступником Державної служби автомобільних доріг України.
Пунктом 2.2. положення визначено, що основним предметом діяльності служби є виконання функцій замовника робіт та послуг з будівництва, реконструкції, ремонтів та утримання автомобільних доріг та іншого державного майна та одержання бюджетних коштів.
Відповідно до п.п.2.3.1 Положення одним із основних напрямків діяльності служби є забезпечення виконання дорожніх робіт в рамках реалізації Уповноваженим органом управління єдиної транспортної політики бюджетних коштів на дорожнє господарство згідно з законодавством. 
Позивачем не було надано суду жодних доказів на спростування вказаних у спірній постанові відомостей.
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КпАП України, про порушення ним вимог ДСТУ 3587-97 (будучи посадовою особою не вжив своєчасних заходів з ліквідації ямковості).
Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.
Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.
Отже при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст. ст. 243, 246, 272, 286, 308, 315, 316, 321 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 19 лютого 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню.
Повний текст рішення виготовлено 13 квітня 2021 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Г.В. Земляна
                                                                                                    
          Є.І. Мєзєнцев