П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/1380/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Левицький В.К.   
Суддя-доповідач -  Полотнянко Ю.П.   
20 квітня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Драчук Т. О.  Ватаманюка Р.В. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Аніщенко А.О., 
представника позивача Софяк В.В., 
представника позивача: Бігусяк М.В.;
представника відповідача: Гатиж Я.Г.,
представника відповідача: Козар В.А.

розглянувши  у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Чернівецької обласної державної адміністрації на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернівецької обласної державної адміністрації про визнання протиправним звільнення, 
В С Т А Н О В И В :
у вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернівецької обласної державної адміністрації, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:
- визнати протиправним розпорядження голови Чернівецької обласної державної адміністрації № 69-ОС від 06.08.2020 р. "Про звільнення ОСОБА_1 " (із змінами, внесеними розпорядженням № 76-ОС від 25.08.2020 р.) та поновити ОСОБА_1 на посаді директора Державного архіву Чернівецької області;
- стягнути з Чернівецької обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу; 
- стягнути з Чернівецької обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50 тисяч гривень.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 22.01.2021 позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Чернівецької обласної державної адміністрації № 69-ОС від 06 серпня 2020 року "Про звільнення ОСОБА_1 " та № 76-ОС від 25 серпня 2020 року "Про внесення змін до розпорядження обласної державної адміністрації від 06 серпня 2020 № 69-ОС "Про звільнення ОСОБА_1 " про звільнення 25 серпня 2020 року ОСОБА_1 з посади директора Державного архіву Чернівецької області у зв`язку із виявленою невідповідністю займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації;
- поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Державного архіву Чернівецької області з 26 серпня 2020 року;
- стягнуто з Чернівецької обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 72528,56 грн.;
- рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Державного архіву Чернівецької області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах стягнення суми за один місяць, підлягає до негайного виконання;
- в іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідно до Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого наказом Держкомархіву України від 28.01.2008 №15 до посади директора Державного архіву встановлено такі кваліфікаційні вимоги: науковий ступінь кандидата наук без вимог до стажу роботи або повна вища освіта відповідно напрямку підготовки: інформаційна, бібліотечна та архівна справа, історія та археологія (магістр, спеціаліст); післядипломна освіта в галузі управління; стаж роботи за професіями керівників нижчого рівня, в архівних установах для магістра - не менше 3 років, спеціаліста - не менше 5 років. Під час формування попередніх посадових інструкцій директора Державного архіву Чернівецької області не було враховано вимоги зазначеного Довідника, оскільки працівникам відділу управління персоналом та нагород апарату ОДА не було відомо про вимоги Довідника, так як для керівництва в роботі він не надходив. 
Посилається на те, що освітньо-кваліфікаційні вимоги директора Державного архіву Чернівецької області ОСОБА_1 не відповідають встановленим законодавством вимогам.
Також апелянт зазначає, що  на директора Державного архіву Чернівецької області, крім іншого, покладалось несення персональної відповідальності за організацію та результати його діяльності, сприяння створенню належних умов праці в Держархіві, здійснення добору кадрів, а неякісний добір та розстановка кадрів, нестворення сприятливих умов для роботи працівників, призвело до високої плинності кадрів та зниження у 2019 році ефективності роботи Державного архіву, що підтверджується порівняльним аналізом планово-звітної документації Державного архіву Чернівецької області за 2017 рік формами 201, 209 та за 2018-2019 роки за формами 1,2,3.
В судовому засіданні представники відповідача доводи апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та просили суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції скасувати.
Представник позивача в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, пеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 19.12.2017 Чернівецькою обласною державною адміністрацією видано розпорядження № 214-ос "Про призначення ОСОБА_1 ", яким призначено 02.01.2018 ОСОБА_1 , державного службовця 6 рангу, на посаду директора Державного архіву Чернівецької області та звільнено в порядку переведення з посади директора Департаменту економічного розвитку обласної державної адміністрації (Т. 1 а.с. 80).
02.05.2019 розпорядженням Чернівецької обласної державної адміністрації від №28-ос "Про присвоєння ОСОБА_1 чергового рангу державного службовця" присвоєно 01.05.2019 ОСОБА_1 - директору Державного архіву Чернівецької області черговий 5 ранг державного службовця (Т. 1 а.с. 90).
05.03.2020 головою Чернівецької обласної державної адміністрації видано доручення "Про розробку посадових інструкцій" № 35-О, яким, в т.ч.: доручено у строк до 10.03.2020 р. структурним підрозділам обласної державної адміністрації забезпечити приведення посадових інструкцій керівників структурних підрозділів у відповідність до вимог чинного законодавства та подати їх на затвердження (Т. 1 а.с. 155).
06.04.2020 головою Чернівецької обласної державної адміністрації видано доручення "Про внесення змін до посадових інструкцій" №47-О, яким доручено, в т.ч.: Відділу управління персоналом та нагород апарату обласної державної адміністрації в термін до 15:00 год 08.04.2020 р. подати на затвердження голові обласної державної адміністрації нові редакції посадових інструкцій керівників структурних підрозділів обласної державної адміністрації (Т. 1 а.с. 156).
З урахуванням вимог Закону України "Про Національний архівний фонд та архівні установи", з метою приведення у відповідності до вимог законодавства, 08.04.2020 р. головою Чернівецької обласної державної адміністрації затверджено посадову інструкцію директора Державного архіву Чернівецької області.
На виконання доручення голови обласної державної адміністрації від 05.03.2020 № 35-О "Про розробку посадових інструкцій", 08.04.2020 керівником апарату обласної державної адміністрації на ім`я голови обласної державної адміністрації подано службову записку №123, якою проінформовано, що освітньо-кваліфікаційні вимоги директора Державного архіву Чернівецької області ОСОБА_1 не відповідають встановленим законодавством вимогам (Т.1 а.с. 157 - 158).
08.04.2020 позивачу направлено лист голови Чернівецької області державної адміністрації №01.54/20-964, яким попереджено про виявлену невідповідність займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації та звільнення із займаної посади відповідно до пункту 2 статті 40 Кодексу законів про працю України (Т. 1 а.с. 162-163). 
Керуючись п. 2 ст. 40, ст. 44 Кодексу законів про працю України, ст. 11, 41 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", 06.08.2020 Чернівецькою обласною державною адміністрацією видано розпорядження № 69 - ОС "Про звільнення ОСОБА_1 ", яким звільнено 07.08.2020 ОСОБА_1 з посади директора Державного архіву Чернівецької області, у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації (Т.1 а.с. 11, 191). 
25.08.2020 Чернівецькою обласною державною адміністрацією видано розпорядженням №76-ОС "Про внесення змін до розпорядження обласної державної адміністрації від 06 серпня 2020 № 69-ОС "Про звільнення ОСОБА_1 ", яким внесено зміни, а саме: у п.1 розпорядження слова та цифри "07 серпня 2020 року" замінено словами та цифрами "25 серпня 2020 року" (Т. 1 а.с. 194, Т.3 а.с. 224).
Вважаючи звільнення протиправним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті позивача на посаду директора Державного архіву Чернівецької області він добросовісно вказав правдиві відомості, що в нього відсутні науковий ступінь та повна вища освіта відповідного напрямку підготовки, що підтверджується особовою карткою позивача. Тому, відповідач не вправі звільняти позивача з підстав відсутності у нього наукового ступеню або повної вищої освіти відповідного напрямку підготовки, оскільки вказана обставина не свідчить про неналежне виконання посадових обов`язків, так як видання посадової інструкції 08.04.2020, свого роду нормативного акту, не має зворотної дії в часі.
На переконання суду, підставою для розірвання трудового договору згідно п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є виявлена невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої компетентності, що перешкоджають продовженню даної роботи. Якщо роботодавець, на момент призначення особи знав про кваліфікаційні вимоги, що є обов`язковими для виконання цієї роботи і те, що особа займаній посаді не відповідає через відсутність спеціальної освіти, однак свідомо її призначив, то сам по собі факт відсутності документа про освіту не може бути у подальшому підставою для звільнення працівника за цим пунктом.
Судовим розглядом по суті встановлено, що позивач на займаній посаді якісно та в повному обсязі  виконував посадові обов`язки. Доказів щодо неналежної якості та/або обсягу виконуваної позивачем роботи, невідповідності позивача займаній посаді або виконуваній ним роботі внаслідок недостатньої кваліфікації, які перешкоджають продовженню даної роботи, відповідач до суду не надав.
Також, суд першої інстанції зазначив, що звільняючи позивача із займаної посади у зв`язку із виявленою невідповідністю займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації, відповідач для визначення результатів виконання ним завдань у 2020 році мав би провести оціночну співбесіду, в ході якої уточнити інформацію щодо фактичного виконання завдань та ключових показників і підстав, що зумовили невиконання, або виконання з порушенням строку, визначити ті компетенції, які можуть підвищити ефективність виконання або потребують удосконалення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.
Згідно з ч.2 ст.1 Закону №889-VIII державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 21 Закону №889-VIII вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 83 Закону № 889-VIII встановлено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).
За приписами ч.1 ст. 87 Законі 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: 
1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;
1-1) ліквідація державного органу; 
2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування; 
3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності; 
4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.
За приписами ч. 2 ст. 87 Законі 889-VIII підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення може бути нез`явлення державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд або більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності (без урахування часу відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами), якщо законом не встановлено більш тривалий строк збереження місця роботи (посади) у разі певного захворювання.
Відповідно до ч.3 ст. 5 Закону №889-VIII дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Як встановлено судом, керуючись п. 2 ст. 40, ст. 44 Кодексу законів про працю України, ст.11, 41 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", 06.08.2020 р. Чернівецькою обласною державною адміністрацією видано розпорядження № 69 - ОС, яким, з урахуванням внесених змін розпорядженням № 76-ОС від 25.08.2020 р., звільнено позивача з 25.08.2020 р. з посади директора Державного архіву Чернівецької області, у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації.
Обгрунтовуючи правомірність звільнення ОСОБА_1 з посади директора Державного архіву Чернівецької області, апелянт вказує, що Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 81 «Культура та мистецтво», Розділ «Діяльність архівів» встановлено такі кваліфікаційні вимоги до посади директора Державного архіву як наявність наукового ступеню кандидата наук без вимог до стажу роботи або повна вища освіта відповідного напрямку підготовки: інформаційна, бібліотечна та архівна справа, історія та археологія (магістр, спеціаліст).
На думку апелянта, відсутність наукового ступеню у позивача, є достатньою правовою підставою для звільнення його з роботи у відповідності до п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із встановленою невідповідністю займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації.
Слід зазначити, що однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи.
Беручи до уваги вищенаведену норму матеріального права, суд приходить до переконання, що "невідповідність займаній посаді або виконуваній роботі" це об`єктивна нездатність працівника внаслідок недостатньої кваліфікації належним чином, вчасно та якісно виконувати доручену роботу відповідно до посадових вимог; це неякісне виконання роботи, неналежне виконання функціональних обов`язків за умови, що вони викликані недостатньою кваліфікацією та за відсутності вини працівника в неналежному виконанні посадових обов`язків; це документально підтверджена у встановленому законодавством порядку неможливість продовжувати виконання роботи за умови, що та робота потребує певної кваліфікації. 
Отже, підставою для розірвання трудового договору згідно п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є виявлена невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої компетентності, що перешкоджають продовженню даної роботи. Якщо роботодавець, на момент призначення особи знав про кваліфікаційні вимоги, що є обов`язковими для виконання цієї роботи і те, що особа займаній посаді не відповідає через відсутність спеціальної освіти, однак свідомо її призначив, то сам по собі факт відсутності документа про освіту не може бути у подальшому підставою для звільнення працівника за цим пунктом.
Виявленою невідповідністю у такому разі може бути: неякісне виконання робіт; неналежне виконання трудових обов`язків через недостатню кваліфікацію, які перешкоджають продовженню даної роботи. Виключно за наявності фактичних даних, що підтверджують невідповідність працівника, було б можливе звільнення позивача.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.01.2020 (справа № 654/941/17).
Колегія суддів зазначає, що доказів щодо неналежної якості та/або обсягу виконуваної позивачем роботи, невідповідності позивача займаній посаді або виконуваній ним роботі внаслідок недостатньої кваліфікації, які перешкоджають продовженню даної роботи, відповідач до суду не надав. 
Доводи апелянта про те, що неякісний добір та розстановка кадрів, нестворення сприятливих умов для роботи працівників, призвело до високої плинності кадрів та зниження у 2019 році ефективності роботи Державного архіву, що підтверджується порівняльним аналізом планово-звітної документації Державного архіву Чернівецької області за 2017 рік формами 201, 209 та за 2018-2019 роки за формами 1,2,3, персональна відповідальність за що була покладена на позивача, не підтверджують невідповідність позивача займаній посаді або виконуваній ним роботі внаслідок недостатньої кваліфікації, які перешкоджають продовженню даної роботи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що вичерпний перелік підстав передбачений для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення встановлено ст.87 Закону №889-VІІІ, зокрема у разі отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами  оцінювання службової діяльності.
Порядок оцінювання результатів службової діяльності державних службовців врегульовано ст. 44 Закону № 889-VIII.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2017 № 640 затверджено Типовий порядок проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців.
Дослідженням особової карти державного службовця встановлено, що в особовій картці позивача міститься запис про отримання позитивних результатів оцінювання у 2018 р. та 2019 р., а також пропозиції та рекомендації стосовно визначення потреби у підвищенні професійної компетентності щодо технічних вмінь, підвищенні рівня знань законодавства у зв`язку з реформуванням ключових напрямків. Відомості про оцінювання результатів службової діяльності позивача у 2020 р. в особовій картці позивача відсутні. До дисциплінарної відповідальності позивач не притягувався (Т. 3 а.с. 238 - 240).
Судом також встановлено, що 13.12.2019 позивач отримав завдання і ключові показники результативності, ефективності та якості службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорій "Б" на 2020 рік, а саме: на посаді директора Державного архіву Чернівецької області (Т. 1 а.с. 104 - 106).
При цьому, у 2018 р., 2019 р. та протягом січня - серпня 2020 р. будь-яких зауважень щодо виконання позивачем завдань з боку відповідача не надходило. Даний факт не спростовано відповідачем, доказів на підтвердження фактів невиконання завдань позивачем до суду не надано.
Суд наголошує, що звільняючи позивача із займаної посади у зв`язку із виявленою невідповідністю займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації, відповідач для визначення результатів виконання ним завдань у 2020 р. мав би провести оціночну співбесіду, в ході якої уточнити інформацію щодо фактичного виконання завдань та ключових показників і підстав, що зумовили невиконання, або виконання з порушенням строку, визначити ті компетенції, які можуть підвищити ефективність виконання або потребують удосконалення.
Однак, під час розгляду справи по суті, відповідач не обґрунтував та не надав до суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження наявності обставин виявлення невідповідності займаній позивачем посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації.
Також в матеріалах справи відсутні докази проведення відповідачем дисциплінарних проваджень відносно позивача та прийняття рішень про накладення дисциплінарних стягнення на позивача за невиконання або неналежне виконання службових обов`язків.
Обставини даної справи свідчать, що відповідач без проведення щорічного оцінювання позивача, зробив висновок про виявлену невідповідністю займаній ним посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації.
Отже, звільнення позивача з роботи з таким формулюванням як «невідповідність займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації» не підтверджена жодними належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.
Слід також звернути увагу, що на момент прийняття позивача на посаду керівника обласної архівної установи, був чинний Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 81 «Культура та мистецтво», Розділ «Діяльність архівів», затверджений наказом Держкомархіву України від 28.01.2008 №15, на який посилається відповідач у апеляційній скарзі, а тому відповідачу було й відомо про кваліфікаційні вимоги вказаного Довідника.
Тобто, відповідачу на момент прийняття ОСОБА_1 на службу було достеменно відомо про відсутність у нього наукового ступеню та вищої освіти за напрямками підготовки: інформаційна, бібліотечна та архівна справа.
Суд зауважує, що згідно наявних в матеріалах справи посадових інструкцій директора Державного архіву Чернівецької області (11.07.18, 18.12.2019), на момент прийняття позивача на роботу вимог щодо кваліфікації в частині здобуття наукового ступеня не було.
Доводи відповідача про те, що під час формування посадових інструкцій директора Державного архіву Чернівецької області (11.07.18, 18.12.2019) не було враховано вимоги Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, так як працівниками відділу управління персоналом та нагород апарату обласної державної адміністрації не було відомо про вимоги зазначеного Довідника, колегія суддів відхиляє, оскільки позивач не повинен нести відповідальність за те, що підлеглі відповідача не знали про існування того чи іншого нормативного акту при складанні посадових інструкцій.
Таким чином, державна архівна служба України погодила в 2017 призначення ОСОБА_1 на посаду керівника державного архіву Чернівецької області, усвідомлюючи те, що в нього відсутній науковий ступінь кандидата наук.
Отже, позивач не може бути звільнений з роботи через відсутність такого документу відповідно до п. 2 ч.1 ст. 40 КЗпП України, оскільки відповідачу про таку невідповідність було відомо ще під час прийняття на роботу.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, в силу вимог ст. 77 КАС України, зобов`язаний довести, що через відсутність наукового ступеню у позивача або повної вищої освіти відповідного напрямку підготовки, останній не в змозі виконувати покладені на нього обов`язки директора Державного архіву Чернівецької області.
Однак, жодних документально підтверджених, належних, допустимих,  достовірних та достатніх доказів неможливості виконувати передбачену посадовою інструкцією роботу через відсутність наукового ступеню або повної вищої освіти відповідного напрямку підготовки на момент звільнення позивача об`єктивно не існувало, а відповідач під час розгляду справи до суду не їх надав.
При прийнятті позивача на посаду директора Державного архіву Чернівецької області він добросовісно вказав правдиві відомості, що в нього відсутні науковий ступінь та повна вища освіта відповідного напрямку підготовки, що підтверджується особовою карткою позивача. Тому, відповідач не вправі звільняти позивача з підстав відсутності у нього наукового ступеню або повної вищої освіти відповідного напрямку підготовки, оскільки, як правильно зазначено судом першої інстанції, вказана обставина не свідчить про неналежне виконання посадових обов`язків, так як видання посадової інструкції 08.04.2020, свого роду нормативного акту, не має зворотної дії в часі.
Більше того, внесення змін до посадової інструкції 08.04.2020 не може свідчити про неможливість виконання позивачем посадових обов`язків на займаній посаді. Під час розгляду справи по суті відповідач не надав такі докази. Доказів пропонування позивачу підвищення кваліфікації чи здобуття наукового ступеню, відповідач до суду також не подав, а матеріали справи не містять доказів того, що позивач відмовлявся від подальшого здобуття наукового ступеня або повної вищої освіти відповідного напрямку підготовки.
Разом з тим відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" не можна визнати законним звільнення з цих підстав лише з мотивів відсутності спеціальної освіти (диплома).
Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно вказав, що висновок відповідача про виявлену невідповідність позивача займаній посаді або виконуваній ним роботі внаслідок недостатньої кваліфікації, зроблено на припущеннях, без будь-якого обґрунтування та без підтвердження належними, допустимими, достовірними та достатніми докази. Звільнення позивача відбулось не на підставі та не у спосіб,  що визначений Законом №889-VІІІ та КЗпП України.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправним та скасування розпорядження голови Чернівецької обласної державної адміністрації № 69-ОС від 06 серпня 2020 року "Про звільнення ОСОБА_1 " та № 76-ОС від 25 серпня 2020 року "Про внесення змін до розпорядження обласної державної адміністрації від 06 серпня 2020 № 69-ОС "Про звільнення ОСОБА_1 " про звільнення 25 серпня 2020 року ОСОБА_1 з посади директора Державного архіву Чернівецької області у зв`язку із виявленою невідповідністю займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації.
Згідно зі ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Середній заробіток працівника згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженомуПостановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995.
Відповідно до п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (надалі - Порядок), цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, вимушеного прогулу.
Згідно з п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Відповідно до п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно з п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Колегія суддів погоджується з розміром середнього заробітку, визначеного судом першої інстанції, який підлягає до сплати позивачу за час вимушеного прогулу.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному судовому рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами ст. 316 КАС Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Чернівецької обласної державної адміністрації залишити без задоволення, а  рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі   26 квітня 2021 року.

Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Драчук Т. О.    Ватаманюк Р.В.