ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2021 року
м. Харків
Справа № 645/7604/20
Провадження № 22-ц/818/2610/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Хорошевського О.М.,
суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,
за участю секретаря Пузікової Ю.С.
Учасники справи :
Позивач: ОСОБА_1 
Відповідачі: ОСОБА_2 
Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові
апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Іванченко Ольги Ігорівни на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2020 року, постановлене суддею Іващенко С.О., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів» про визнання договору довічного утримання недійсним,
в с т а н о в и в :
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати недійсним договір довічного утримання (догляду), укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений 02 квітня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кравченко Н.С., зареєстрованим в реєстрі за № 371.
Також, позивачем до суду була подана 28.12.2020 року заява про забезпечення позову, в якій позивач просив застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту або заборони відчудження квартири  АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , на підставі Договору довічного утримання, серія та номер: 371, виданий 02.04.2019, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Кравченко Наталією Сергіївною.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 - задоволено. Заборонено вчиняти дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , на підставі Договору довічного утримання, серія та номер: 371, виданий 02.04.2019, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Кравченко Наталією Сергіївною.
Не погоджуючись з зазначеною ухвалою представник ОСОБА_2 – ОСОБА_4 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального права, є незаконною та необґрунтованою.
Звертає увагу суду, на те що позивач вже звертався до суду із заявою про забезпечення позову до його пред`явлення, проте йому було відмовлено у задоволенні заяви. В подальшому позивач звернувся до суду із позовом і знов подав заяву про забезпечення, однак заява не містить доводів на обґрунтування підстав для вжиття заходів. Суд першої інстанції не надав оцінку предмету спору, не з`ясував обставини справи. Позивач не додав до заяви про забезпечення позову доказів на підтвердження заявлених ним доводів, а саме що мати мала вади зору. Крім того позивач заявив вимогу по суті до третьої особи. Також забезпечення позову застосовано судом не є співмірним. 
Відповідно до ч. 1ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є договір довічного утримання укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений 02 квітня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кравченко Н.С., зареєстрованим в реєстрі за № 371.
Відповідно до умов договору, ОСОБА_3 передає у власність, а ОСОБА_2 отримує у власність квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,8 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м., взамін чого ОСОБА_2 зобов`язався довічно утримувати ОСОБА_3 ..
Позивач звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову посилалась на те, що його мати ОСОБА_3 з часу укладення договору довічного утримання не отримала жодного виду догляду. ОСОБА_3 договір прочитати не могла оскільки мала вади зору. Договір не містить обов`язків щодо готування, прибирання, сплати комунальних послуг та інше. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Отже, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням учасників справи, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для розгляду по суті справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи може такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Отже, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Відповідний вид забезпечення позову повинен стосуватися предмета спору.
Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання тощо.
Відповідно до копії Договору довічного утримання від 02.04.2019, квартира АДРЕСА_1 передана у власність ОСОБА_2 .
Право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на підставі договору довічного утримання, серія та номер: 371, виданий 02.04.2019.
Оскільки наразі предметом спору є договір довічного утримання на підставі якого було змінено власника квартири яка належала матері позивача, суд правомірно у відповідності до положень закону забезпечив позов.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивач вже звертався до суду із заявою про забезпечення позову до його пред`явлення, судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що позивач звернувся до суду із позовом і знов подав заяву про забезпечення, однак заява не містить доводів на обґрунтування підстав для вжиття заходів. Позивач не додав до заяви про забезпечення позову доказів на підтвердження заявлених ним доводів, а саме що мати мала вади зору судова колегія відхиляє, оскільки суд вирішуючи питання про забезпечення позову не розглядає справу по суті заявлених вимог і не може вимагати надати докази.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.
Частиною першою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного, судова колегія приходить до висновку, що постановлена ухвала судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, отже, ухвала суду підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст.367,374,375,381,382,383,384,389,390,391 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 - залишити без задоволення.
Ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 29 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.
Головуючий:                                                        О.М. Хорошевський
Судді:                                                                І.В. Бурлака
В.Б. Яцина
Повний текст постанови складено 20 травня 2021 року