ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/4983/20                                                                           Суддя першої інстанції: Скалозуб Ю.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  15 червня 2021 року                                                                                            м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді          - Пилипенко О.Є.  
          суддів                              - Глущенко Я.Б. та Собківа Я.М.,
          при секретарі                    - Ткаченко В.В., 
          розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2020 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просила: 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 за період з листопада 2017 року по грудень 2017 року та з квітня 2018 року по березень 2020 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області нарахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 з листопада 2017 року по грудень 2017 року та з квітня 2018 року по березень 2020 року.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено частково.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідачі - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області звернувся з апеляційною скаргою, в якій просили суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
Свої вимоги апелянти обґрунтовують тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2021 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області -повернуто апелянту. 
08 червня 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 22322, ОСОБА_1 надіслано до суду відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого позивач просить рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року залишити без змін. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з наданої відповідачем копії пенсійної справи ОСОБА_1 не вбачається підстав та обґрунтування припинення виплати пенсії позивачу у період з листопада по грудень місяці 2017 року, згідно з розпорядженням Бородянського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Ірпінського об`єднаного УПФУ від 15.03.2018 р. прийнято рішення припинити з 01.04.2018 р. позивачці виплату пенсії за віком (підставою стало скасування Управлінням соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи гр. ОСОБА_1 від 13.10.2017 № 453 та внесення про це відомостей до Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб у зв`язку з тим, що позивач більш ніж 60 днів поспіль перебуває на тимчасово непідконтрольній Україні території - у м. Севастополь АР Крим), водночас,  Закон № 1058-IV  не передбачає такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення про це відомостей до Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб, тобто позбавлення особи статусу внутрішньо переміщеної особи, при цьому, у зазначеному вище розпорядженні, згідно якого позивачу у період з квітня 2018 року по березень 2020 року припинено виплату пенсії будь-яке посилання на норму закону чи чинного законодавства відсутнє.
Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.
Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 згідно копії паспорта громадянина України від 17.04.1998 р. серії НОМЕР_1 є громадянкою України та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7-8).
Позивач згідно копії Протоколу від 25.12.2013 р. № 5666 та копії Пенсійного посвідчення від 06.01.2014 р. № 2146802720 одержує пенсію за віком (а.с. 10, 43).
Із змісту листа Управління Пенсійного фонду України у Бородянському районі Київської області від 02.04.2014 року № 46, адресованого до Управління ПФУ у м. Севастополь, вбачається, що  позивач переїхала до району, на який поширюються повноваження Управління ПФУ у Бородянському районі Київської області. Вказаним Управлінням ОСОБА_1 буде проведено виплату пенсії з 01.04.2014 року за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 19).
Копією Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 13.10.2017 № 453 підтверджується статус позивача як внутрішньо переміщеної особи та в якій зазначено, що адресою фактичного місця проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_2 (а.с. 11).
Згідно копії рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Бородянської РДА від 25.10.2017 року № 30 прийнято рішення відновити пенсійні виплати, але не раніше як через два місяці з місяця прийняття рішення про припинення. Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов сімей підтверджено факт проживання/перебування громадянки ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 48).
06.03.2018 року Управління соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації прийнято розпорядження № 943/06, в якому зазначено, що 12.12.2014 року гр. ОСОБА_1 було взято на облік, як внутрішньо переміщену особу та видано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за № 453 від 13.10.2017 року. 18.10.2017 року гр. ОСОБА_1 подала до управління заяву про від`їзд не більш, як на 60 днів у м. Севастополь АР Крим та не повернулася до місця фактичного проживання/перебування у зазначений в заяві термін. Тому відповідно до заяви прийнято вважати інформацію, що ОСОБА_1 більше ніж 60 днів поспіль перебуває на тимчасово непідконтрольній Україні території. Таким чином, уповноважений орган має інформацію, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_1 повернулася до покинутого місця постійного проживання. Вирішено скасувати дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи гр. ОСОБА_1 від 13.10.2017 року № 453 та внести про це відомості до Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб (а.с. 53).
15.03.2018 року Бородянським відділом з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Ірпінського об`єднаного УПФУ прийнято розпорядження згідно якого на підставі вказаного вище розпорядження з 01.04.2018 року позивачу припинено виплату пенсії за віком (а.с. 52).
Копіями повідомлення від 14.12.2017 року та листа Уповноваженого з прав людини у м.  Севастополь від 05.12.2019 року № И-3051/2019 підтверджується встановлення Російською Федерацією заборони виїзду з м. Севастополя ОСОБА_1 (а.с. 17, 18).
11.01.2020 року Деснянською районною у місті Чернігові радою видано Довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 7423-5000253794, згідно якої фактичним місцем проживання позивача є: АДРЕСА_3 (а.с. 12).
Із заявою від 14.01.2020 року про витребування її пенсійної справи в Бородянському Пенсійному фонді позивач звернулася до ГУ ПФУ в Чернігівській області (а.с. 56). За результатами розгляду якої 17.01.2020 року ГУ ПФУ в Чернігівській області було сформовано відповідний Запит пенсійної справи № 154/02-16 до ГУ ПФУ в Київській області (а.с. 58).
ГУ ПФУ в Київській області за супровідним листом від 18.02.2020 № 1000-0308-8/8421 направило пенсійну справу позивача до ГУ ПФУ в Чернігівській області та зазначило, що пенсію ОСОБА_1 було виплачено по 31.03.2018 року включно (а.с. 60).
Листом від 28.07.2020 року № 2472-2501/К-02/8-2500/20 ГУ ПФУ в Чернігівській області повідомило позивача у відповідь на її звернення про те, що 16.03.2020 року вона звернулась до Чернігівського відділу обслуговування громадян № 2 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Чернігівській області з заявою про переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (а.с. 65). Раніше отримувала пенсію в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Київській області. 25.02.2020 року до управління надійшла її пенсійна справа та атестат, відповідно до якого пенсія за попереднім місцем проживання виплачена їй по 31.03.2018 року. Відповідно до інформації з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб по Деснянському району міста Чернігова щодо внутрішньо переміщених осіб, наданої Управлінням праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради листом від 13.02.2020 року № 05-06/2325, їй було відновлено виплату пенсії з 01.04.2020 року. З квітня 2020 року виплата позивачу поточної пенсії здійснюється щомісячно на її поточний рахунок в AT «Ощадбанк». Сума її пенсії за періоди з 01.11.2017 року по 31.12.2017 року та з 01.04.2018 року по 31.03.2020 року взята на облік Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області. Виплата зазначених коштів буде проведена після визначення Кабінетом Міністрів України окремого порядку виплати таких коштів (а.с. 13).
У відповідь на звернення позивача ГУ ПФУ в Чернігівській області згідно з листом від 22.09.2020 року № 3424-3579/К-02/8-2500/20 надало довідки від 09.09.2020 № 46, № 47 про розмір пенсійних виплат з листопада 2017 року по грудень 2017 року та з квітня 2018 року по березень 2020 року, згідно яких позивачу нараховано, але фактично не виплачено пенсію за період з листопада 2017 року - грудень 2017 року та з квітня 2018 року - березень 2020 року (а.с. 14-16).
Нарахування позивачу пенсійних виплат у вказані вище періоди також підтверджується копіями: розпоряджень від 01.10.2017 року, від 21.12.2017 року, протоколу від 21.12.2017 року, довідки ГУ ПФУ в Чернігівській області від 25.02.2020 року (а.с. 46, 47, 49, 54).          Вважаючи дії та бездіяльність відповідачів в частині припинення виплати пенсії, позивач звернулась із вказаним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції, доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке  гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (надалі також - Закон  № 1058-IV).
Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV  встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.
Відповідно до частини першої  статті 47 Закону № 1058-IV  пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Згідно із частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV  виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі  Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.
Суд зазначає, що конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до  закону  вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.
Підпунктом 4 пункту 12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №  365, передбачено, що соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених  статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».
Підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла кримінальне правопорушення: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; вчинення кримінального правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку або військового кримінального правопорушення; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості (частина перша статті 12 вказаного вище Закону).
Як вбачається з матеріалів справи, з 2014 року ОСОБА_1 було взято на облік в управлінні Пенсійного фонду України у Бородянському районі Київської області.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» від 21.12.2016 № 988 управління Пенсійного фонду України у Бородянському районі було реорганізовано шляхом злиття у Ірпінське об`єднане управління Пенсійного фонду України.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» від 22.08.2018 № 628 Ірпінське об`єднане управління Пенсійного фонду України було реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області.
Відповідно до пунктів 4, 5, 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074, орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу виконавчої влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох органів виконавчої влади; орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. 
Права та обов`язки органів виконавчої влади у разі злиття органів виконавчої влади переходять до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття.
У разі приєднання одного органу виконавчої влади до іншого його права та обов`язки переходять до органу виконавчої влади, до якого його приєднано.
Таким чином, ГУ ПФУ в Київській області є правонаступником Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, яке, в свою чергу, є правонаступником управління Пенсійного фонду України у Бородянському районі Київської області.
З квітня місяця 2020 року позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області.
Відповідач в листі від 28.07.2020 року № 2472-2501/К-02/8-2500/20 зазначає про те, що позивачу було відновлено виплату пенсії з 01.04.2020 року. Сума її пенсії за періоди з 01.11.2017 року по 31.12.2017 року та з 01.04.2018 року по 31.03.2020 року взята на облік Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області. Виплата зазначених коштів буде проведена після визначення Кабінетом Міністрів України окремого порядку виплати таких коштів. Згідно Довідок від 09.09.2020 року № 46, № 47 про розмір пенсійних виплат позивачу за період з листопада 2017 року по грудень 2017 року та з квітня 2018 року по березень 2020 року нараховано, але фактично не виплачено пенсію.
Як вірно наголошено судом першої інстанції, з матеріалів наданої відповідачем копії пенсійної справи позивача не вбачається підстав та обґрунтування припинення виплати пенсії позивачу у період з листопада по грудень місяці 2017 року. 
Згідно з розпорядженням Бородянського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Ірпінського об`єднаного УПФУ від 15.03.2018 року прийнято рішення припинити з 01.04.2018 року позивачу виплату пенсії за віком. Підставою стало скасування Управлінням соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи гр. ОСОБА_1 від 13.10.2017 року № 453 та внесення про це відомостей до Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб у зв`язку з тим, що позивач більш ніж 60 днів поспіль перебуває на тимчасово непідконтрольній Україні території - у м. Севастополь АР Крим.
Водночас  Закон № 1058-IV  не передбачає такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення про це відомостей до Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб, тобто позбавлення особи статусу внутрішньо переміщеної особи. Як свідчить аналіз положень  Закону № 1058-IV, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених  статтею 49 цього Закону.
При цьому, у зазначеному вище розпорядженні, згідно якого позивачу у період з квітня 2018 року по березень 2020 року припинено виплату пенсії будь-яке посилання на норму закону чи чинного законодавства відсутнє.
Також, суд зазначає, що Конституційний Суд України у Рішенні від 07 жовтня 2009 року №  25-рп/2009 зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.
У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю в поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому Суд зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця поживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункти 51-54).
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»  суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
Отже, у вказаних рішеннях Конституційного Суду України та ЄСПЛ застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов`язуватися з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України  кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.
Таким чином, правомірність припинення виплати позивачу пенсії у період з листопада по грудень місяць 2017 року відповідачами не доведено, будь-яких мотивів прийняття пенсійним органом рішення про припинення виплати ОСОБА_1 пенсії у період з квітня місяця 2018 року по березень місяць 2020 року, а також посилання на встановлену законом підставу для припинення такої виплати розпорядження від 15.03.2018 року не містить.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що рішення про припинення виплати позивачу пенсії у листопаді - грудні 2017 року та розпорядження від 15.03.2018 року прийняті не на підставі та не у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України, при цьому, вказане розпорядження не відповідає вимогам обґрунтованості, добросовісності, запобігання дискримінації, пропорційності, права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Абзац 21 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 № 637 передбачає, що суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Однак, на момент звернення позивача до ГУ ПФУ в Чернігівській області такого окремого порядку Кабінетом Міністрів України не затверджено.
Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання ГУ ПФУ в Чернігівській області на те, що виплата позивачу пенсії, яка ним обліковується, буде проведена після визначення Кабінетом Міністрів України окремого порядку виплати таких коштів, адже неприйняття Кабінетом Міністрів України нормативно-правового акта, який би визначав умови та порядок виплати пенсії, яка була нарахована, але не виплачена, не може бути підставою для відмови пенсіонеру у такій виплаті, оскільки це порушує статтю 22 Конституції України.
З приводу посилань відповідача на порушення позивачем строку звернення до суду, передбаченого частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частин першої - третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
У справі № 815/1226/18  ухвалі від 08.11.2019 року колегія суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду зазначила, що право на пенсію в Україні підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), оскільки за чинним законодавством України особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках системи пенсійного забезпечення в Україні та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити в отриманні пенсії доти, доки право на пенсію передбачено чинним законодавством України.
Протиправна невиплата пенсії або протиправне невідновлення виплати пенсії, яке сталося з вини держави в особі її компетентних органів може бути віднесене до триваючих правопорушень, оскільки суб`єкт владних повноважень - відповідний орган Пенсійного фонду України - протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) стосовно пенсіонера, чим порушує його/її право на соціальних захист - пенсійне забезпечення.
У зв`язку із вказаним колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду вважає неможливим обмеження шестимісячним строком обов`язку України як держави забезпечити реалізацію громадянином України свого конституційного права на соціальний захист.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду також зауважив, що враховує те, що в силу того, що Конституція України  містить не тільки норми прямої дії, але і принципи та цінності, а також ураховуючи те, що суд повинен, у першу чергу, захищати конституційні права та свободи особи, при виникненні ситуації, за якої потрібно вибирати пріоритет: вузька інтерпретація норми, що призводить до одного результату, або розширене тлумачення, що тягне за собою більш ефективний захист конституційних прав і свобод, варто робити вибір на користь останнього, враховуючи також дотримання балансу суспільних та приватних інтересів.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20.05.2020 у справі 815/1226/18 зазначила, що обмеження права пенсіонера на отримання належної йому пенсії певними строками є неприпустимим. 
При вирішенні даної справи судом були враховані положення частин першої статті 5, частини другої статті 9, частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.          
Доводи апеляційної скарги щодо безпідставних висновків суду першої інстанції в частині визнання саме дій ГУ ПФУ у Чернігівській області щодо припинення виплати пенсії у спірні періоди протиправними є недоцільними, адже згідно резолютивної частини оскаржуваного рішення, судом визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 за період з листопада 2017 року по грудень 2017 року та з квітня 2018 року по березень 2020 року.           
Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року - без змін. 
Керуючись ст..ст. 241, 242, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів  

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                       О.Є.Пилипенко 

Суддя:                                                                                 Я.Б.Глущенко       

                                                                                                    Я.М.Собків       

Повний текст виготовлено 15 червня 2021 року.