ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 червня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/1130/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області 
      на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року (суддя Конишева О.В., повний текст складено 15.04.2021) у справі №280/1130/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 
                                                        
                                                             в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив:
1) визнати дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області (ЄДРПОУ: 03193258) щодо відмови у здійсненні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , перерахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2019, 2020 роки у розмірі, встановленому статтею 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гаранти їх соціального захисту” протиправними;
2) зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області (ЄДРПОУ: 03193258) здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , щорічну разову грошову допомогу до 5 травня як учаснику бойових дій за 2019, 2020 роки відповідно до ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, встановленої Законами України “Про Державний бюджет України на 2019 рік” та “Про Державний бюджет України на 2020 рік” за винятком фактично сплачених мені сум даного виду грошової допомоги за 2019 та за 2020 роки.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що він є учасником бойових дій та має право на отримання разової грошової допомоги, що виплачується щорічно до 05 травня. Позивач зазначав, що протягом 2019-2020 років грошова допомога до 5 травня йому виплачувалася в розмірі меншому, ніж встановлено     Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. За позицією позивача після прийняття 27.02.2020 Конституційним Судом рішення 3-р/2020    він набув право на отримання грошової допомоги до 5 травня в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, як то передбачено ч. 5 ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. З цих підстав він звертався до відповідача із заявою про перерахунок та виплату допомоги у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, однак отримав відмову. Позивач 
вважав, що відповідачем порушено його право на отримання разової грошової допомоги у розмірах, що передбачені чинним законодавством.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено частково, а саме:
визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області щодо недоплати ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік у розмірі, визначеному частиною п`ятою статті 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.
зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 недоплаченої суми щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, з урахуванням раніше виплачених сум.
В решті позовних вимог - відмовлено.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції фактично виходив з того, що з дня прийняття 27.02.2020  Конституційним Судом України рішення № 3-р/2020    у справі №1-247/2018(3393/18) у позивача виникло право на соціальне забезпечення у відповідності до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” в редакції Закону № 367-XIV (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10рп/2008), яка передбачала розмір допомоги до 5 травня учасникам бойових дій як п`ять мінімальних пенсій за віком. З цих підстав суд вказав, що відповідачем безпідставно в 2020 році здійснено виплату позивачу грошової допомоги до 5 травня у розмірі меншому, ніж визначено Законом № 3551-ХІІ. Разом з цим, суд дійшов висновку, що вказана допомога у 2019 році правомірно виплачувалась відповідачем у розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України, а тому підстави для задоволення позову в цій частині заявлених вимог - відсутні.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що розмір допомоги до 5 травня, зокрема, для учасників бойових дій в 2020 році визначений  Постановою КМУ від 19.02.2020 №112. Отже допомогу у 2020 році відповідачем правомірно нараховано та виплачено позивачеві у розмірі 1390 грн. у відповідності до названої постанови, яка, як зауважує відповідач, є чинною. Скаржник звертає увагу на те, що саме КМУ визначив розмір допомоги. В свою чергу, Міністерство соціальної політики є органом, який здійснює перерахування коштів на виплату такої допомоги. А тому, за позицією відповідача, саме КМУ та Мінсоцполітики є належними відповідачами у справі. 
Визначаючи межі апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції виходить з того, що позивач своїм процесуальним правом щодо оскарження рішення суду першої інстанції, в частині відмови у задоволенні позовних вимог, не скористався, а відповідачем, з огляду на наведені ним аргументи та вимоги апеляційної скарги, судове рішення оскаржено в частині задоволених позовних вимог. 
Отже, у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, за наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції надає оцінку рішенню суду першої інстанції, на предмет його законності та обґрунтованості, в частині задоволених позовних вимог, тобто перевіряє судове рішення в межах аргументів та вимог апеляційної скарги відповідача.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, згідно з посвідченням серії НОМЕР_2 .
У 2019 році позивач отримав щорічну разову грошову допомогу до 05 травня у розмірі 1295,00 грн.
У 2020 році позивач отримав щорічну разову грошову допомогу до 05 травня у розмірі 1390,00 грн.
Відповідач листом від 11.12.2020 за №19187 на звернення позивача від 07.12.2020 повідомив, що виплата позивачу щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій до 5 травня у 2019 та 2020 роках здійснена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2019 за №237 “Деякі питання виплати у 2019 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” і “Про жертви нацистських переслідувань”” та приписів постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 за №112 “Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” і “Про жертви нацистських переслідувань”, а отже у порядку та розмірі встановленому чинним законодавством, заборгованість відсутня. 
Не погоджуючись з розміром виплаченої допомоги, позивач звернувся з даним позовом до суду.
За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позову з огляду на таке.
Відповідно до частини 5  статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»  (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року № 367-XIV) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Згідно з п. 20  розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня  2007 року № 107-VI абз. 5 ч. 22  ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»  викладено у редакції, яка передбачала, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплату разової грошової допомоги у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.
Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10рп/2008 визнано такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними), зокрема, положення пункту 20  розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня  2007 року № 107-VI.
Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ  (далі - Закон № 79-VІІІ) розділ  VІ  Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України  доповнено п. 26, яким встановлено, що норми і положення ст.ст.  12,13,14,15  та  16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»  застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
На виконання зазначених приписів  Бюджетного кодексу України  Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 19 лютого 2020 року №11 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», якою визначено у 2020 році виплату до 5 травня разової грошової допомоги учасникам бойових дій у розмірі 1390 гривень.
Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року у справі № 1-247/2018 (3393/18) визнано таким, що не відповідає  Конституції України  (є неконституційним), окреме положення пункту 26  розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України  у частині, яка передбачає, що норми і положення ст.ст.  12,  13,  14,  15  та  16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»  (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У даному рішенні Суд дійшов висновку, що встановлення пунктом 26  розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України  іншого, ніж у ст.ст.  12,  13,  14,  15  та  16 Закону № 3551-ХІІ, законодавчого регулювання відносин у сфері надання пільг ветеранам війни спричиняє юридичну невизначеність при застосуванні зазначених норм  Кодексу та Закону № 3551-ХІІ, що суперечить принципу верховенства права, встановленому  ст. 8 Конституції України.
Згідно з ч. 2  ст. 152 Конституції України  закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Таким чином, з 27 лютого 2020 року до застосування підлягають положення  ст. 12 Закону № 3551-XII  в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року № 367-XIV (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10рп/2008), за якими щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Як встановлено вище, відповідачем у квітні 2020 року виплачено ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 1390,00 грн., тобто у розмірі меншому, ніж визначено статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». При цьому, суд зауважує, що на час здійснення відповідачем такої виплати рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року у справі № 1-247/2018 (3393/18) вже набрало законної сили. 
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, здійснюючи нарахування та виплату позивачу разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі меншому, ніж визначено статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», діяв протиправно та порушив право позивача на отримання такої допомоги у належному розмірі.
Також, суд апеляційної інстанції наголошує, що норми підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі і постанови Кабінету Міністрів України, на яку посилається відповідач, не можуть змінювати приписів    Закону №3551-ХІІ. При цьому, вища юридична сила    закону    полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі    законів    та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях    Конституції України. У випадку суперечності норм підзаконного акта нормам    закону    слід застосовувати норми    закону, оскільки він має вищу юридичну силу.
Крім цього, при вирішенні цієї справи, судом взято до уваги висновки Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, викладені у рішенні від 29 вересня 2020 року у зразковій справі №440/2722/20, залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021,  предметом спору у якій є нарахування та виплата разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік особі, яка має статус особи з інвалідністю та має право на пільги, передбачені статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року у справі № 1-247/2018 (3393/18).
Аргументи скаржника стосовно того, що він не є належним відповідачем за заявленими позовними вимогами у цій справі, суд апеляційної інстанції відхиляє, виходячи із наступного. 
Згідно статті 17-1 ЗУ “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”    (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених    ст.12 - 16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.
Військовослужбовцям, поліцейським, особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ України, особам начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, які проходять службу (крім пенсіонерів), виплата разової грошової допомоги здійснюється шляхом перерахування коштів органами праці та соціального захисту населення на спеціальні рахунки військових частин, установ і організацій за місцем їх служби.
На наведені норми Закону міститься посилання і в Листі відповідача від 11.12.2020 № 19187.
Судом встановлено, що позивач звільнений з військової служби у запас ЗС України 15.01.2019 (наказ командира ВЧ 3057 Національної гвардії України від 15.01.2019 №9).
Відповідно до п.1 ч.1 Постанови №112 у 2020 році виплату до 5 травня разової грошової допомоги, передбаченої Законами України  “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”  і  “Про жертви нацистських переслідувань”  , проводить Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - регіональні органи соціального захисту населення), які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - районні органи соціального захисту населення), центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, що відповідають вимогам  пункту 47  частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України (далі - центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат).
Районні органи соціального захисту населення, центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перераховують кошти через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання).
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано зобов`язав саме Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, яке є районним органом соціального захисту населення за місцем проживання позивача, провести перерахунок та виплату останньому спірної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік. 
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення.
Решта аргументів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, також не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -                                         
                                                         ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року по справі №280/1130/21 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст постанови складено 29.06.2021р.
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк