ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 червня 2021 року           справа №200/10506/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Гайдара А.В., Ястребової Л.В.,
за участю секретаря судового засідання Сухова М.Є.,
представника позивача Михайлишина А.І.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК"  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року  у справі  № 200/10506/20-а (головуючий І інстанції Зеленов А.С.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК" до Державної служби України з безпеки на транспорті  (Укртрансбезпека), третя особа - Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті   про   визнання протиправною та скасування постанови від 18 серпня 2020 року №177431 про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 34 000грн,- 

                                                            ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті  від 18.08.2020 року №177431 про застосування адміністративно-господарського штрафу. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу є безпідставною та незаконною, оскільки відповідачем при вирішенні питання про накладення штрафу  неповно з`ясовано всі обставини. При проведені зважування відповідачем не дотримано вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю. Позивач не мав відношення до перевезення, яке здійснював транспортний засіб 21 червня 2020 року. 12 травня 2020 року позивач уклав договір суборенди транспортних засобів, яким передав в суборенду ТОВ “АВТО ГРАНД ПАРТС” в тому числі транспортний засіб з державним номерним знаком НОМЕР_1 . Отже на момент перевірки позивач не знаходився в статусі перевізника.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернуся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Обґрунтування апеляційної скарги. 
Посилання суду першої інстанції на Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 року №363, а також на товарно-транспортну накладну, як доказ визначення перевізника, є незаконним, оскільки вказані правила не регламентують перевезення великовагових вантажів. 
Проведена перевірка є незаконною, оскільки її проведення відбулося у місці, направлення на проведення якого не було видано. 
Крім того, довідка від 21.06.2020 року №0022020 про результати здійснення габаритно-вагового контролю підписана оператором вагового комплексу ОСОБА_1 , однак таке прізвище у направленні на рейдову перевірку від 12.06.2020 року №011616 відсутнє. 
Згідно з графіком проведення рейдових перевірок Управлінням Укртрансбезпеки у Донецькій області повинно було відбуватися з 22.06.2020 року по 26.06.2020 року. Проте, перевірку було проведено 21.06.2020 року,  тобто у вихідний день – неділю. 
Матеріали справи не містять відомостей щодо обладнання, яким вимірювалося відстань між осями, а також інформація щодо повірки такого обладнання. 
В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги. 
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи. 
01 лютого 2020 року між ФОП ОСОБА_2 , як орендодавцем, та ТОВ “КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК”, як орендарем, укладений договір оренди транспортних засобів. Цього ж дня складений акт № 1 приймання-передачі транспортних засобів, згідно якого позивачу переданий, зокрема, вантажний самоскид Scania Р124 НОМЕР_2 (а.с. 16-20).  
На підставі графіку проведення рейдових перевірок Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області та направлення на рейдову перевірку від 12.06.2020 № 011616 працівниками Укртрансбезпеки 21.06.2020 було зупинено вказаний автомобіль та проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.
Згідно акту №228161 від 21 червня 2020 року на 226 км а/д Слов`янськ-Донецьк- Маріуполь проведена перевірка транспортного засобу  Scania НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 . Перевіркою виявлено порушення – перевезення вантажу з перевищенням встановлених габаритно-вагових норм без відповідного дозволу з перевищенням встановлених п. 22.5 ПДР вагових норм від 5% до 10 %, навантаження на задню задвоєну вісь 29,5 тон принормі 16 тон, у тому числі порушення, відповідальність за яке встановлена абз. 16 ч.1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" (а.с. 100-101).
21 червня 2020 року відповідачем складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0008467 (суб`єкт, що перевіряється: ТОВ “КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК), довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0022020, розрахунок плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу (платник ТОВ “КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК”).
Листом від 04 серпня 2020 року №57725/23/24-20 Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області повідомило позивача, що при здійсненні контролю у належному йому транспортному засобі НОМЕР_1 були виявлені порушення законодавства про автомобільний транспорт. Розгляд справи відбудеться 18 серпня 2020 року. В додатку до листа долучені вищенаведені акти №228161 та №0008467.
18 серпня 2020 року постановою в.о. начальника управління Укртрансбезпеки у Донецькій області про застосування адміністративно-господарського штрафу №177431 на позивача накладено штраф в сумі 34000 грн за правопорушення передбачене абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України “Про автомобільний транспорт”.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не наведено обґрунтованих доводів щодо протиправності винесення  постанови Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області від 18.08.2020 № 177431 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34000 грн.
Оцінка суду. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно зі статтею 2 Закону України “Про автомобільний транспорт” (далі - Закон №2344-III) законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України Про транспорт, Про дорожній рух, чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.
Частиною 2 ст. 29 Закону України “Про дорожній рух” передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 48 Закону №2344-III, у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.
Статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" від 08.09.2005 № 2862-IV визначено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 2 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року № 30 транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один - з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.
Пунктом 4 постанови №30 визначено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.
Відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. 
Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.
Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування. (далі - Порядок №879).
Відповідно до пп. 4 п. 2 вказаного Порядку габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
Пунктом 3 Порядку №879 передбачено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
Згідно з абз. 1 п. 28 Порядку №879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.
Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.
Таким чином, обов`язок внесення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів покладено саме на перевізника.
Згідно зі ст. 1 Закону №2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах. Для виконання перевезень небезпечних вантажів автомобільний перевізник повинен одержати відповідну ліцензію (ст. 33 Закону №2344-III).
Відповідно до абзаців 14, 15, 16 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм без відповідного дозволу.
Таким чином, відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів несуть саме перевізники.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567(далі – Порядок №1567).
Відповідно до п. 2 Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю в тому числі, шляхом проведення рейдових перевірок.
Відповідно до п. 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Під час проведення рейдової перевірки перевіряється, серед іншого, наявність визначених ст. 39 і 48 Закону “Про автомобільний транспорт” документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів. (п. 15 Порядку № 1567).
Під час проведення рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю (п. 16 Порядку № 1567).
Рейдова перевірка проводиться у строк, зазначений у направленні на перевірку (п. 19 Порядку № 1567).
На виконання вказаних повноважень посадовими особами управління Укртрансбезпеки проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу НОМЕР_1 .
Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу встановлено, що він належить ОСОБА_2 , який за договором оренди передав його ТОВ “КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК”.
Згідно наданої відповідачем товарно-транспортної накладної №1048 від 21 червня 2020 року, яка відображена в акті проведення перевірки від 21 червня 2020 року,  автомобільним перевізником визначений саме позивач - ТОВ “КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК”.
Крім того, водій ОСОБА_3 надав відповідні пояснення, що працює водієм в ТОВ “КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК”  та ТТН №1048 від 21 червня 2020 року та договір оренди транспортних засобів №2 від 1 лютого 2020 року. Інших документів, зокрема договір суборенди перевіряючим не надавалося.
Суд критично ставиться до посилання апелянта на договір суборенди транспортних засобів №17 від 12 травня 2020 року, оскільки в п.1.2.договору зазначено, що об`єкт суборенди належить ФОП ОСОБА_2 та орендується суборендодавцем у власника на підставі договору  №2 оренди транспортних засобів від 1 жовтня 2020 року, що не відповідає дійсності, оскільки як встановлено судами ТОВ “КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК” орендує транспорті засоби, що належать ФОП ОСОБА_2 на підставі договору  оренди транспортних засобів №2 від 1 лютого 2020 року.
Таким чином, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що саме позивач здійснював перевезення 21 червня 2020 року транспортним засобом НОМЕР_1 , в зв`язку з чим він є автомобільним перевізником, на якого покладений обов`язок внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів, і в разі порушення цього, є особою, до якої застосовуються адміністративно-господарські штрафи.
Щодо посилання апелянта, що матеріали справи не містять відомостей щодо обладнання, яким вимірювалося відстань між осями, а також інформація щодо повірки такого обладнання, суд зазначає наступне. 
Відповідно до  підпункту 6 пункту 2 Порядку №879 вимірювальне і зважувальне обладнання - технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики.
Пунктом 12 Порядку №879 визначено, що вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.
Пунктом 13 Порядку № 879 визначено, що під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.
За приписами пунктів 1 - 3, 8 розділу ІІ Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування, затверджених   наказом Міністерства інфраструктури України від 28.07.2016 № 255, габаритно-ваговий контроль пересувними пунктами здійснюється на спеціально обладнаних ділянках доріг I - IV категорій. Пересувний пункт габаритно-вагового контролю влаштовується на автомобільних дорогах загального користування з урахуванням параметрів видимості для певної категорії дороги згідно з вимогами ДБН В.2.3-4:2015 “Автомобільні дороги. Частина I. Проектування. Частина II. Будівництво” у спеціально обладнаних для проведення габаритно-вагового контролю місцях або на майданчиках для відпочинку, стоянках та майданчиках для короткочасної зупинки автомобілів, обладнаних перехідно-швидкісними смугами. Пересувний пункт габаритно-вагового контролю повинен мати: 1) позначення відповідними тимчасовими дорожніми знаками; 2) рівну поверхню із поздовжнім та поперечним ухилом Ј 3 проміле; 3) тверде покриття (асфальтобетонне або цементобетонне) без деформацій дорожнього одягу; 4) ширину не менше ніж 7,0 м. Вимірювальне і вагове обладнання пересувного пункту повинно бути атестовано на проведення вимірювань та мати відповідне свідоцтво спеціально уповноваженого органу у сфері метрології.
Матеріали справи свідчать, що “Ваги платформні типу 20ВП4-2”, заводський номер приладу НОМЕР_3 , відповідають вимогам ДСТУ EN 45501:2007 та паспорту ваг, та пройшли щорічну повірку, що підтверджується інформацією про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки   від 03.07.2019 № 908/М зі строком дії до 17 лютого 2021 року, (а.с. 88-90).
Відтак, наведені апелянтом доводи, спростовуються письмовими доказами, які свідчать, що габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки Scania, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 ,  під керуванням водія ОСОБА_3 , під час проведення рейдової перевірки здійснювався технічними засобами, що пройшли повірку, мають відповідне свідоцтво та є придатними до застосування.
Посилання апелянта, що Управлінням Укртрансбезпеки у Донецькій області перевірку проведено поза межами графіку проведення рейдових перевірок, суд не приймає, оскільки матеріали справи не містять вказаного апелянтом графіка.
Згідно п. 19 Порядку №1567 рейдова перевірка проводиться у строк, зазначений у направленні на перевірку.
Відповідно до  направлення на рейдову перевірку  №011616 від 12.06.2020 року, яке наявне в матеріалах справи,  датою проведення перевірки визначено з 15.06.2020 року по 21.06.2020 року.
Таким чином, перевірка проведена в межах строку, визначеного у направленні на перевірку. 
Є неприйнятним посилання апелянта, що проведення перевірки  відбулося у місці, направлення на проведення якого не було видано, оскільки згідно направлення на рейдову перевірку  №011616 від 12.06.2020, зокрема, визначено місце перевірки 226 км а/д Н-20 Слов`янськ-Донецьк- Маріуполь.
Суд критично ставиться до твердження позивача, що довідка від 21.06.2020 року №0022020 про результати здійснення габаритно-вагового контролю підписана оператором вагового комплексу ОСОБА_1 , однак таке прізвище у направленні на рейдову перевірку від 12.06.2020 року №011616 відсутнє, оскільки вказана довідка підписана також посадовою особою Укртрансінспекції, що проводила габаритно-ваговий контроль ОСОБА_4 , який в свою чергу визначений в направленні на перевірку від 12.06.2020 року №011616 (а.с. 104).
Враховуючи викладене, суд погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не наведено обґрунтованих доводів щодо протиправності винесення  постанови Управлінням Укртрансбезпеки у Донецькій області від 18.08.2020 № 177431 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34000 грн.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції під час розгляду та ухвалення рішення,їм була надана відповідна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанцій норм матеріального права, у апеляційній скарзі не наведено.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК"  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року  у справі  № 200/10506/20-а – залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року  у справі  № 200/10506/20-а – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 07 червня 2021 року.
Касаційна скарга  на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 07 червня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                                І.Д. Компанієць

Судді                                                                                          А.В. Гайдар

                                                                                                   Л.В. Ястребова