Постанова
Іменем України
 
24 травня 2021 року
 
м. Київ
 
провадження №22-ц/824/6826/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач), 
суддів: Желепи О.В., Кравець В.А., 
за участю секретаря Ратушного А.В., 
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 
на рішення Дніпровського районного суду м. Києва
 
в складі судді Галагана В.І. 
 
від 17 лютого 2021 року 
 
у цивільній справі №755/1178/21 Дніпровського районного суду м. Києва
 
за позовом ОСОБА_2 
 
до ОСОБА_1 , 
 
треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
 
про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, 
 
В С Т А Н О В И В:
 
У січні 2021 року ОСОБА_2 , посилаючись на те, що шкода, завдана йому внаслідок залиття квартири з вини відповідача не відшкодована, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.
 
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . 21.09.2020 відбулось чергове підтоплення квартири АДРЕСА_2 зазначеного будинку з вище розташованої квартири АДРЕСА_3 , про що працівниками ЖЕД - 410 складено акт, згідно якого залиття квартири, відбулось через протікання шарового крана в туалеті квартири АДРЕСА_4 . Розмір вартості матеріальної шкоди, завданої позивачу та іншим співвласникам квартири внаслідок її залиття згідно висновку експертного дослідження від 30.10.2020 складає 4 950,00 грн. За проведення експертного дослідження позивачем було сплачено 2 000,00 грн.
 
Позивач вважає, що окрім матеріальної шкоди йому завдано ще й моральну шкоду, що виражена у хвилюваннях через збитки, завдані майну родини позивача, які є інвалідами по зору, погіршенні самопочуття, внаслідок випару вологи у квартирі, що призвело до дискомфорту в повсякденному житті. 
 
Посилаючись на те, що відповідач не бажає добровільно відшкодувати завдану шкоду, тому він вимушений витрачати час на проведення обстеження квартири, для з`ясування розміру завданої матеріальної шкоди, звертатись з позовом до суду з приводу захисту його прав та інтересів як власника житла. Розмір моральної шкоди оцінює в 3 000,00 грн.
 
Посилаючись на викладені обставини просив суд стягнути із ОСОБА_1 на його користь грошові кошти у розмірі 11 950,00 грн., з яких: 4 950,00 грн. - майнової шкоди завданої внаслідок залиття квартири, 3 000,00 грн. - моральної шкоди, 2 000,00 грн. - витрат на проведення оціночної експертизи, 2 000,00 грн. - витрат на правничу допомогу.
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року позов задоволено частково.
 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подала до суду апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, помилкову оцінку доказів зібраних по справі, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.
 
В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що є недоведеними встановлені судом обставини, що залиття квартири позивача сталося з вини відповідача. 
 
Суд не взяв до уваги відзив, наданий відповідачем на позовну заяву, у якому звернуто увагу, що за результатами проведення за заявою позивача будівельно - технічного дослідження було встановлено лише розмір матеріальної шкоди, проте не було встановлено безпосереднього причинного зв`язку та вини мешканців квартири АДРЕСА_4 у залитті квартири позивача.
 
Суд помилково взяв до уваги як належний доказ складений 21.09.2020 акт, оскільки представники ЖЕД - 410 до відповідача не зверталися, належну їй квартиру не відвідували, будь - яких обстежень не проводили.
 
Вважала, що залишивши без задоволення її заяву про розгляд справи у порядку загального позовного провадження, суд позбавив її можливості зібрати докази у справі, допитати свідків та залучити співвідповідачів у справі.
 
Безпідставним вважає задоволення судом вимог про стягнення з неї моральної шкоди, оскільки така шкода позивачу завдана не була.
 
Зазначила, що витрати на проведення експертизи є штучним збільшенням позовних вимог, а тому такі витрати не можуть бути покладені на відповідача.
 
За вказаних обставин просила скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
 
Заперечуючи проти апеляційної скарги ОСОБА_2 , діючи через свого представника ОСОБА_7 , подав відзив, в якому зазначив, що доводи про неможливість залиття квартири позивача з вини відповідача не підтверджені будь - якими доказами, факт залиття відповідачем не спростовано.
 
Вважає, що твердження щодо недопустимості доказу, на підтвердження викладених у позові обставин справи - акту про залиття від 21.09.2020, є безпідставними. 
 
Відповідач, не визнаючи вказаний акт належним доказом, звернувся зі скаргою на дії працівників ЖЕД - 410 лише після звернення позивача до суду з даним позовом.
 
Зазначив, що відповідачем добровільно не відшкодовано завдану позивачеві шкоду, вона усіляко намагається уникнути відповідальності, а тому у суду були законні підстави для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - співвласників квартири АДРЕСА_4 - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
 
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона розглядається в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.
 
Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,       ОСОБА_4 згідно довідок до Акту огляду МСЕК є інвалідами з дитинства по зору (а.с. 10, 11).
 
Згідно свідоцтва про право власності, виданого 16.02.1998 відділом приватизації комунального житлового фонду Дарницької районної державної адміністрації м. Києва трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 56,2 кв.м., житловою площею 35,2 кв.м., на праві власності у рівних частках (по 1/3 кожному) належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с. 12).
 
21 вересня 2020 року сталося залиття вказаної квартири.
 
Відповідно до Акту про залиття від 21.09.2020, складеного комісією ЖЕД - 410, при обстеженні квартири АДРЕСА_1 , виявлено сліди залиття в кухні на стелі та в туалеті на стелі. Підвісна стеля в туалеті від намокання провісла. 
 
При обстеженні розташованої вище поверхом квартири АДРЕСА_3 виявлено протікання шарового крану в туалеті. 
 
На момент обстеження заміну крана власник квартири АДРЕСА_3 зробив власними силами. 
 
Комісія дійшла висновку, що залиття сталося з вини мешканця квартири АДРЕСА_3 , який своєчасно не помітив протікання шарового крану в туалеті, що призвело до залиття квартири АДРЕСА_1 (а.с. 16)
 
Згідно Інформаційної довідки КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 04.02.2021 року № 062/14-1409 (И-2021) квартира АДРЕСА_4 на праві приватної власності зареєстрована за ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с. 73).
 
Згідно відповіді наданої ОСОБА_1 07.10.2020 на заяву - претензію позивача від 25.09.2020, відповідач відмовила ОСОБА_2 у задоволенні вимог претензії, вважаючи їх необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами  (а.с.19).
 
Відповідно до Висновку експертного дослідження, складеного ТОВ «Судово-експертна компанія «Алінгез» від 30.10.2020 №1051/11-2020, складеного за результатами проведення будівельно-технічного дослідження, матеріальна (майнова) шкода, яка завдана власнику кімнат №3 та №4, які входять до складу квартири АДРЕСА_1 , внаслідок залиття рідиною та утворення пошкоджень (дефектів), які наявні на елементах опоряджувальних покриттів даних приміщень, згідно результатів проведеного візуального-інструментального обстеження та даних, які містяться в наданих на дослідження документах, станом на момент проведення експертного дослідження складає                4 950,00 грн. (а.с. 21- 34).
 
Згідно рахунку-фактури від 10.10.2020 та квитанції від 16.10.2020 за послуги з проведення будівельно-технічного дослідження сплачено 2 000,00 грн (а.с. 42).
 
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог в частині їх задоволення.
 
Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та вважає його правильним з наступних підстав.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
 
Приписами частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
 
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
 
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
 
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що акт про залиття від 21.09.2020 є неналежним доказом наявності вини відповідача у залитті належної позивачу квартири, оскільки, на думку відповідачки, він не повністю відповідає формі.
 
Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 №76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого передбачена додатком № 4.
 
Згідно Додатку №4 в акті повинні бути відображені: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.
 
Як вбачається з акту про залиття від 21.09.2020 він за формою та змістом відповідає вимогам вказаного Додатку №4, у ньому відображено: дату та місце залиття, конкретні пошкодження квартири та факт залиття з вищерозташованої квартири.
 
Доказів того, що залиття належної позивачу квартири, відбулося з вини інших осіб, та як наслідок відповідальність за спричинену шкоду має бути покладена не на відповідача, останньою суду не надано.
 
Будь - яких доказів на спростування зазначених у акті відомостей про події залиття, причини та обсяги пошкоджень ОСОБА_1 не надала.
 
Відсутність в акті відомостей про ознайомлення з ним мешканців квартири АДРЕСА_4 не може свідчити про його недопустимість як доказу по справі.
 
При цьому, не погоджуючись із Актом про залиття від 21.09.2020 ОСОБА_1 жодних дій щодо спростування вказаних в ньому обставин не вчинила. До того ж, зі скаргою на дії працівників щодо складання акту відповідачка звернулася після звернення позивача до суду з даним позовом. 
 
Також, слід зазначити, що акт є первинним документом, що засвідчує факт певної події.
 
З огляду на викладене доводи про те, що акт про залиття від 21.09.2020 є неналежним та недопустимим доказом колегія суддів вважає неспроможними, такі доводи фактично зводяться до незгоди відповідача із письмовими доказами, оцінка яким була вірно надана судом першої інстанції.
 
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що матеріальної шкоди позивачу внаслідок залиття його квартири завдано з вини відповідача.
 
Оскільки позивач на підтвердження розміру матеріальної шкоди надав суду висновок експертного дослідження за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 30.10.2020 №1051/11-2020, а відповідач, заперечуючи проти цього, не надала суду ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо розміру завданої шкоди.
 
Так, наданий висновок експертного дослідження за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 30.10.2020 дає підстави стверджувати, що оцінка здійснена на підставі акта про залиття від 21.09.2020, за подією залиття і у відповідності до вказаних в акті пошкоджень.
 
Доказів на спростування зазначених в експертному дослідженні висновків щодо визначеного експертом розміру матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок залиття належної йому квартири з вини відповідача ОСОБА_1 не було надано і у розпорядження суду апеляційної інстанції.
 
Суд першої інстанції належним чином оцінив наявні в матеріалах справи письмові докази та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди, посилаючись на доведеність позивачем факту протиправних дій (бездіяльності ) відповідача.
 
Таким чином, в силу статей 77, 78 ЦПК України, у сукупності з висновком експертного дослідження за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 30.10.2020 №15051/11-2020 Акт про залиття від 21 вересня 2020 року, складений майстром технічної дільниці ЖЕД- 410 А. Недашківським та інженером ЖЕД - 410 Т. Анчихоровою є належними і допустимими доказами тієї обставини, що залиття квартири позивача відбулось з вини відповідача, а саме через протікання шарового крану в туалеті, яке несвоєчасно було помічено мешканцями квартири АДРЕСА_4 ; розмір завданої шкоди становить 4 950,00 грн.
 
Колегія суддів також погоджується з висновком суду про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, з огляду на наступне.
 
Так, відповідно до частини першої ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях,яких фізична особа зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна (п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України).
 
Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
 
Законодавцем визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
 
Звертаючись до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди, позивач вказував на те, що його майно було зіпсовано, у зв`язку з затопленням з вини відповідача, що створило ряд незручностей, вплинуло на звичайний спосіб життя, створило додаткові витрати на процес відновлення придатного для життя стану квартири. Також позивач вказав, що він та члени його родини є інвалідами з дитинства по зору.
 
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд правильно врахував характер цієї шкоди, обставини за яких моральна шкода заподіяна і виходячи з принципу розумності та справедливості, вірно застосував до даних правовідносин положення ст. 23, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, внаслідок чого обґрунтовано стягнув у відшкодування моральної шкоди з відповідача на користь позивача 1 500,00 грн.
 
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності правових підстав для відшкодування моральної шкоди висновку суду в цій частині не спростовують, суд першої інстанції надав належну оцінку вимогам позивача щодо відшкодування моральної шкоди, з урахуванням обставин залиття належної йому квартири та негативних наслідків унаслідок вказаної події, відношення відповідача до обов`язку відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, яка була спричинена з її вини, частково задовольнивши вимоги про стягнення моральної шкоди.
 
Посилання відповідача у апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення справи до розгляду у порядку загального позовного провадження з викликом сторін колегія суддів не бере до уваги, оскільки обґрунтування такої відмови суд виклав в своїй ухвалі від 17.02.2021.
 
До апеляційної скарги не включено доводів щодо незгоди з ухвалою суду від 17.02.2021.
 
Відповідно до частини 1 статті 182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.
 
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на спростування вимог заявлених проти неї у суді. 
 
Подаючи до суду першої інстанції відзив на позовну заяву ОСОБА_1 не була позбавлена можливості подати до суду відповідні клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи у справі з метою встановлення протиправності дій (бездіяльності) відповідача, причинного наслідкового зв`язку між ними, що призвело до залиття квартири позивача, допит свідків, залучення до участі у справі інших власників квартири АДРЕСА_3 , тощо. 
 
Таких вимог не було нею викладено і в апеляційній скарзі.
 
Судом апеляційної інстанції, враховуючи доводи апеляційної скарги про не залучення судом першої інстанції інших співвласників квартири, ухвалою від 20.04.2021 залучено до участі у справі співвласників квартири АДРЕСА_4 - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
 
Колегія суддів вважає хибними і доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що витрати понесені позивачем по оплаті за проведення оцінки визначення розміру завданої матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири є штучним завищенням матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
 
Так, приписами ч. 2 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема витрати пов`язані з проведенням експертизи.
 
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
 
Отже, задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у заявленому позивачем розмірі, суд правильно поклав на відповідача обов`язок по відшкодуванню витрат, понесених позивачем на проведення будівельно-технічного дослідження, за результатом проведення якого судовим експертом було складено висновок. 
 
Розмір понесених позивачем витрат на проведення будівельно-технічного дослідження підтверджується рахунком - фактурою №2010-121 від 10.10.2020 та квитанцією про оплату від 16.10.2020 на суму 2 000,00 грн.
 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розглядаючи даний спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позов підлягає задоволенню, про що ухвалив законне та обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.
 
Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. 
 
Судові витрати відповідача по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає апеляційну скаргу без задоволення
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий                                                                                                             О.Ф. Мазурик
 
Судді                                                                                                                           О.В. Желепа
 
                                                                                                                                    В.А. Кравець