ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2021 р.	Справа № 524/1976/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання Севастьянової А.Ю.,
представника позивача - Костуренко Є.М., першого відповідача - ОСОБА_1 , 
представника другого відповідача - Коломієць О.Ю.,
          розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.04.2021, головуючий суддя І інстанції: Нестеренко С.Г., м. Кременчук, по справі № 524/1976/21
          за позовом              ОСОБА_2  
          до             Інспектора 1 роти Батальйону патрульної поліції в м.Кременчуці УПП в Полтавській області лейтенанта поліції Делуна Сергія Володимировича ,             Департаменту патрульної поліції Національної поліції України                     
          про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_2 (далі по тексту – ОСОБА_2 , позивач) звернувся до суду з позовом до Інспектора 1 роти Батальйону патрульної поліції в м. Кременчуці УПП в Полтавській області лейтенант поліції Делуна Сергія Володимировича (далі по тексту – інспектор, перший відповідач),  Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі по тексту – ДПП НП України), в якому просив суд:
скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 27.02.2021 року серії  ЕАН № 3841001 про застосування до ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП;
стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 454 грн.;
стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_2 3500 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, а тому застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн є безпідставним. Пояснив, що поліцейський під час вимірювання швидкості автомобіля, на якому рухався позивач, всупереч вимог ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», тримав в руці прилад TruCam, внаслідок чого вібрація вказаного приладу могла дати більшу похибку, ніж це передбачено свідоцтвом про повірку, що, на думку позивача, ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керував позивач. Крім того, не можна вважати законним використання лазерного вимірювача швидкості TruCam 00344.Ві-01057 та відповідно його показників, оскільки останній не був заявлений до експертного дослідження Держспецзв`язком, та не пройшов відповідного дослідження правильно реалізованого криптографічного алгоритму шифрування. Також звернув увагу суду апеляційної інстанції, що всупереч вимог ч.2 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» в оскаржуваній постанові відсутня інформація щодо наявності на відрізку дороги, де рухався позивач, знаку 5.70 «Фото, відео фіксування порушень Правил дорожнього руху», за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації, зокрема, швидкісного режиму.  
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02.04.2021 року залишено без задоволення позов ОСОБА_2 до інспектора роти № 1 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук УПП в Полтавській області ДПП НП Делуна Сергія Володимировича та ДПП НП про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Залишено без змін постанову інспектора роти № 1 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук УПП в Полтавській області ДПП НП Делуна Сергія Володимировича від 27 лютого 2021 року, серія ЕАН № 3841001, у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосування стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02.04.2021 по справі № 524/1976/21, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні проігноровано основний аргумент позивача про використання приладу ТruСаm не у порядку передбаченому ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», відповідно до якої поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Натомість, в даному випадку було здійснено фіксацію автомобіля за допомогою приладу ТruСаm, який поліцейський тримав в руці, внаслідок чого його вібрація могла дати більшу похибку, ніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керував позивач. Вказує, що аналогічний висновок викладено в постановах Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2021 у справі №157/703/20 та Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2021 у справі №752/8928/20. Зауважив, що відповідачі у відзивах на позовну заяву намагалися підмінити поняття зазначаючи, що прилад ТruСаm працює в «ручному режимі», однак, таке поняття не означає, що прилад потрібно тримати в руках, оскільки прилади, що фіксують швидкість автомобілів можуть працювати у двох режимах: ручному та автоматичному. При «ручному режимі» для вимірювання швидкості авто поліцейський має ще і натиснути на спусковий гачок на приладі, однак прилад все одно має бути встановлено (закріплено) у відповідності до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію». 
Вважає, що судом першої інстанції не було спростовано аргументи позивача з приводу того, що на додатку до позову - лазерному диску, на якому містяться фотофайли з зображенням автомобіля ОСОБА_2 та показником зафіксованої швидкості руху, зображено також інший автомобіль, який рухається паралельно автомобілю позивача, у зв`язку з чим виникає логічне припущення, що пристроєм  ТruСаm зафіксовано швидкість саме цього автомобіля. Зображення знаку 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», яке міститься на вказаному лазерному диску, не дозволяє встановити ані місце його розміщення, ані час такого розміщення, що виключає можливість сприйняття вказаних зображень як доказів. 
Про неповноту з`ясування судом першої інстанції обставин справи свідчить також відмова суду у допиті свідка ОСОБА_3 з посиланням на затягування процесу.
З огляду на положення ч.1 ст.132, ч.ч. 1, 7 ст.139 КАС України, просить стягнути на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн. 
Перший відповідач, в надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Зазначив, що ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачами доведено правомірність дій інспектора щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама ж по собі незгода позивача з притягненням до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.
Вважає безпідставними та необґрунтованими доводи позивача про використання приладу Тrucam не у порядку ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки позивач при цьому посилається на редакцію вказаної норми, яка станом на час виникнення спірних правовідносин (27.02.2021) була нечинною. Натомість в розумінні ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», в редакції Закону від 16.02.2021, розміщення поліцейськими приладу Тrucam з метою фіксації порушень швидкісного режиму в руках не є порушенням вимог чинного законодавства. 
Стверджує, що можливість використання виробу Тrucam із номером ТС 000344 підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27.09.2018 року № 04/02/03/-3008, який засвідчує правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування АЕ8 відповідно до ДСТУ І80/ІЕ8 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних. Наявним свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки підтверджено придатність вказаного лазерного вимірювача швидкості Тrucam, що дозволяло застосовувати такий прилад у спірних відносинах.
Таким чином, зважаючи на те, що водій транспортного СНЕVROLET АVЕО, номерний знак НОМЕР_1 в м. Кременчук по вул. Київська, 65/5 внаслідок руху зі швидкістю 74 км/год., що перевищило обмеження швидкості руху в населеному пункті на 24 км/год., порушив п. 12.4 ПДР України (швидкість руху транспортного засобу вимірювалась приладом ТІШ САМ ТС 000344), інспектор патрульної поліції, приймаючи спірну постанову серії ЕАН №3841001 від 27.02.2021 року, діяв в межах наданих законом повноважень та не порушив процедуру щодо винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, а тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 ..
Крім того зазначив, що заперечує проти задоволення вимоги позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на його користь 3 500,00 гри витрат на професійну правничу допомогу адвоката, з огляду на їх необгрунтованість та недоведеність належними доказами.
Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02.04.2021 по справі № 524/1976/21, прийняти рішення, яким з-адовольнити позовні вимоги.
Перший відповідач та представник другого відповідача в судовому засіданні просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.  
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою відповідача-інспектора роти №1 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук УПП в Полтавській області ДППНП Делуна Сергія Володимировича від 27 лютого 2021 року, серія ЕАН № 3841001 у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Фактичною підставою слугувало те, що позивач, 27.02.2021 близько 11 год. 18 хв., керуючи транспортним засобом CHEVROLET AVEO, номерний знак  НОМЕР_1  в м.Кременчук по вул. Київська, 65/5, рухався зі швидкістю 74км/год. чим перевищив обмеження швидкості руху в населеному пункті на 24 км/год., що призвело до порушення п.12.4 ПДР України. Крім того у постанові вказано, що швидкість руху транспортного засобу вимірювалась приладом TRUCAM TC 000344.
Постанова була складена в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, копія якої була направлена засобами рекомендованого поштового зв`язку внаслідок відмови позивача в отриманні копії одразу після розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з позовом про її скасування.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення та законність дії щодо винесення оскаржуваної постанови.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Згідно з ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Як встановлено пунктом 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі по тексту ПДР), у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
За приписами ч.2 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення, зокрема, повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи.
Також, в силу вимог ч.3 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема, про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак).
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У відповідності до ч.ч.1, 4 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За нормами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Положеннями ст. 31 Закону України “Про Національну поліцію” надано право поліції застосовувати такі превентивні заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону України “Про Національну поліцію” визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Згідно зі ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За визначенням, наведеним у ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Як зазначено в оскаржуваній постанові, порушення визначеного п. 12.4 ПДР обмеження швидкості руху, встановлено відповідачем за допомогою відповідного технічного засобу TruCam 000344 ВІ-01057.
На підтвердження вчинення позивачем порушення п.12.4 ПДР відповідачем надано до матеріалів справи відеозапис та фотографію, які зроблені за допомогою приладу лазерного вимірювача швидкості TruCam 000344 ВІ-01057 (а.с.64).
Так, на вказаних відеозаписі та фотографії, зроблених за допомогою приладу TruCam ТС 000344, зафіксовано рух транспортного засобу CHEVROLET AVEO, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , зі швидкістю 74 км/год, при встановленому ліміті швидкості 50 км/год, та зазначено дату і час фіксації 27.02.2021 о 11:18 год.
Слід відмітити, що відомості про технічний засіб, яким зафіксовано правопорушення, - TruCam серійний номер ТС 000344, у відповідності до п. 4 ч.2 ст.283 КУпАП, внесені до оскаржуваної постанови. Зокрема, після опису обставин вчиненого правопорушення у постанові зазначено як назву приладу (TruCam), так і серійний номер - 000344.
Доводи позивача про те, що дані з приладу TruCam серійний номер ТС 000344 не можна вважати належними доказами, колегія суддів вважає необґрунтованими, з наступних підстав.
Колегія суддів зазначає, що у спірних відносинах предметом доказування є встановлення факту наявності або відсутності факту правопорушення в діях позивача п.12.4 ПДР обмеження швидкості руху.
Відповідач, стверджуючи про вчинення позивачем вказаного правопорушення посилається на відеозапис, зроблений за допомогою відповідного технічного засобу LTI TruCam 20/20.
Згідно зі ст.74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.75 КАС України).
Можливість використання виробу TruCам LTI 20/20 виробництва Laser Technology Inc. підтверджена експертним висновком від 27.09.2018 № 04/02/03/ НОМЕР_2 , виданим Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, в якому зазначено, що в об`єкті експертизи правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечено конфіденційність, цілісності та автентичності зареєстрованих даних. Строк дії вказаного експертного висновку до 27.09.2021 (а.с. 67).
Відповідно до додатку до вказаного експертного висновку, в якому перелічено номери зразків об`єкта експертизи, на які розповсюджується дія експертного висновку, включено вироб з серійним номером ТС000344 (а.с.67 зворот).
Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/18916 від 24.06.2020, виданого ДП Укрметртестстандарт Мінекономрозвитку України, чинного до 24.06.2021, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 №ТС000344 (виробник Laser Technology Inc., США), відповідає вимогам технічної документації на вимірювач, діапазон вимірювань швидкості від 2 км/год до 320 км/год, максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах 2 км/год (а.с.65).
Згідно з копією листа Міністерства економічного розвитку і торгівлі України «Щодо надання інформації з питань метрології та технічного регулювання» прилади «ТruCAM», які введено в експлуатацію з 2012 року по 2015 рік, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки (а.с.70).
Враховуючи викладене, лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 зареєстрований в Державному реєстрі транспортних засобів вимірювальної техніки та дозволений для використання на території України, а прилад TruCam LTI 20/20 з серійним номером ТС000344 пройшов періодичну повірку, сертифікат якої був чинним станом на дату винесення оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що свідоцтво про повірку № НОМЕР_3 від 24.06.2020 є свідченням належної повірки того приладу, яким зафіксований рух автомобіля позивача 27.02.2021, та вважає, що показання приладу TruCam LTI 20/20 з серійним номером ТС000344 є належним та допустимим доказом вчинення позивачем порушення п.12.4 ПДР у розмінні 73-75 КАС України.
Беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що вчинення позивачем порушення п.12.4 ПДР підтверджено належними і допустимими доказами.
Щодо твердження апелянта про те, що оскільки замір швидкості проводився працівником поліції, який тримав технічний прилад TruCam TC 000344 в руках, вібрація вказаного приладу могла дати більшу похибку, ніж це передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керував позивач, є неприйнятними з огляду на те, що лазерний вимірювач TruCam LTI 20/20 віднесено до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто вказаний прилад конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач також може бути встановлений на триногу. Зазначене підтверджується листом Державного Підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» від 01.10.2019 року №22-38/49 (а.с 72).
Крім того, слід зауважити, що в обгрунтування вказаних доводів апелянт плосилається на редакцію ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», яка станом на час виникнення спірних правовідносин (27.02.2021) була нечинною. Натомість в розумінні вказаної норми, в редакції Закону від 16.02.2021, розміщення поліцейськими приладу Тrucam з метою фіксації порушень швидкісного режиму в руках не є порушенням вимог чинного законодавства. 
При цьому колегія суддів не приймає посилання позивача на обов`язковість врахування висновків, викладених в постановах Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2021 у справі №157/703/20, Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2021 у справі №752/8928/20 та Першого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 у справі №234/8827/20, які в силу приписів ч.5 ст. 242 КАС України не є обов`язкоми для врахування.
Так само не заслуговують на увагу і доводи позивача про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, шляхом відмови у задоволенні клопотання представника позивача про виклик свідка ОСОБА_3 , яка була присутня під час зупинки автомобіля позивача працівниками поліції та безпосередньо бачила застосування поліцейським приладу TruCam не в порядку, передбаченому ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», оскільки, у спірних відносинах обставини наявності або відсутності в діях позивача складу правопорушення п.12.4 ПДР повинні підтверджуватися належними доказами, а саме вищевказаним відеозаписом, а не поясненнями ОСОБА_3 , яка знаходилася в авто позивача під час скоєння ним вказаного порушення, отже могла бути заінтересованою особою.
Крім того, враховуючи вимоги ст. 286 КАС України, частиною першої якої встановлено десятиденний строк для розгляду даної категорії справ, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення такого клопотання, з огляду на необхідність дотримання вказаного строку.
Доводи позивача щодо відсутності на відрізку дороги, на якому рухався автомобіль під керуванням позивача дорожнього знаку 5.70 «Фото, відео фіксування порушень Правил дорожнього руху», що, на його думку, свідчить про відсутність правових підстав для монтування/розміщення автоматичної фототехніки та відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху, зокрема, швидкісного режиму, є такими, що не підтверджуються документально, оскільки ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій ОСОБА_2 не надано доказів, які б вказували на відсутність вказаних знаків на вказаному відрізку дороги на момент винесення оскаржуваної постанови, натомість висловлену лише суб`єктивну думку, яка немає жодного нормативного та доказового підґрунтя.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom" будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.
Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України, не розраховуючи на те, що факт вчинення правопорушення не буде належним чином зафіксований.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оспорювана позивачем постанова винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, тому підстав для її скасування немає.
Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_2 щодо скасування постанови серії ЕАН №3841001 від 27.02.2021 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності, за ч. 1 ст. 122 КУпАП задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують .
Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу ОСОБА_2  залишити без задоволення.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.04.2021 по справі № 524/1976/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	С.П. Жигилій    В.Б. Русанова