Ухвала                                                                                           Іменем України
18 травня 2021 року                                                                                                              м. Київ
справа № 645/2398/18
провадження № 51-3832ск20
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 26 травня 2020 року,
встановив:
За вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 грудня 
2018 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засуджено за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі – КК України) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. 
 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 26 травня 2020 року вирок щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_4 засуджено за те, що він за обставин, детально викладених у вироку, 15 липня 2017 року приблизно об 11:00 прибув до будинку АДРЕСА_2 , зайшовши у під`їзд № 5 у будинку за вищевказаною адресою, проник до сховища, в якому знаходилось інтернет-обладнання ТОВ «Телесвіт», та таємно викрав майно, що належить вказаному ТОВ, завдавши матеріальної шкоди в розмірі 
787, грн.
У подальшому  ОСОБА_4 з 15 липня 2017 року по 19 квітня 2018 року в 
м. Харкові повторно, таємно викрадав інтернет-обладнання, що належать вказаному ТОВ, завдавши матеріальної шкоди в розмірі 1028, грн, 1078, грн, 889, грн, 1449,15 грн, 2403 грн, 3826 грн., 5468 грн, 7048 грн, 1306 грн, 1505 грн, 3265 грн, 5613,87 грн, 10447,39 грн, 7791 грн,1002,22 грн, 2705,95 грн.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 ставить вимогу про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Засуджений посилається на істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, а саме порушення права на захист у зв`язку з незабезпеченням обов`язкової участі захисника, що необхідна з огляду на його стан здоров`я.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого висновку.
З копій судових рішень видно, що засуджений не заявляв клопотання у судових засіданнях районного та апеляційного судів про участь захисника, не долучав документів, які б підтверджували наявність психічних вад на час розгляду провадження судами. З копії вироку районного суду вбачається, що засуджений на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебував.
У касаційній скарзі засуджений не вказує, чи долучались ним документи, які б свідчили про необхідність обов`язкової участі захисника в даному кримінальному провадженні на підставі п. 3 ч. 2 ст. 52 КК України. Засуджений до касаційної скарги додав тільки свідоцтво про хворобу 
від 21 лютого 1995 року, яке не підтверджує наявності у нього психічних вад на час розгляду справи у судах попередніх інстанцій.
За наведених обставин у судів не було підстав для вирішення питання про призначення захисника засудженому  ОСОБА_4 .
Таким чином, посилаючись на істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, засуджений не вказав конкретного обґрунтування щодо порушення права на захист.
Вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду є належно вмотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374, 419 Кримінального процесуального кодексу України 
(далі – КПК України).
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність оспорюваних вироку та ухвали, засуджений не навів.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
 
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 26 травня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

 
ОСОБА_1                        ОСОБА_2                 ОСОБА_3