ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

10 червня 2021 року                                                                                
м. Чернівці
справа № 2-254/11

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Одинака О. О. 
суддів Лисака І.Н., Половінкіної Н.Ю.
секретар Конецька Д.Г.
заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп»
боржник ОСОБА_1 
апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», в інтересах якого діє Павленко Сергій Валерійович, на ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 9 квітня 2021 року,
головуючий в суді першої інстанції суддя Цуренко В.А.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина
Короткий зміст заяви
У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» (далі – ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп») звернулося до суду з заявою про заміну стягувача у виконавчому листі та про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Заява мотивована тим, що 24 березня 2011 року Глибоцький районний суд Чернівецької області ухвалив рішення у справі № 2-254/11-ц про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 014/0009/73/45282 від 7 березня 2008 року в розмірі 44 362 гривень 61 копійка.
27 квітня 2018 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» було укладено договір відступлення права вимоги №114/57, відповідно до якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило ПАТ «Оксі Банк» право вимоги за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 014/0009/73/45282 від 7 березня 2008 року.
27 квітня 2018 року між ПАТ «Оксі Банк» та ТзОВ «ФК «Укрфінанс Груп» було укладено договір відступлення прав вимоги № б/н, відповідно до якого ПАТ «Оксі Банк» відступило ТзОВ «ФК «Укрфінанс Груп» право вимоги заборгованості за вищевказаним договором кредиту № 014/0009/73/45282.
Таким чином, відбулася заміна кредитора з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТзОВ «ФК «Укрфінанс Груп», у зв`язку із чим останній набув статусу стягувача за договором кредиту №014/0009/73/45282 від 7 березня 2008 року.
Просив суд замінити стягувача ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» у виконавчому листі № 2-254/11 від 5 травня 2011 року, що виданий на підставі рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24 березня 2011 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 014/0009/73/45282 від 7 березня 2008 року у розмірі 44 362 гривень 61 копійка та судового збору в розмірі 443 гривень 63 копійки та поновити строк для пред`явлення вказаного виконавчого листа до примусового виконання.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції        
Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 9 квітня 2021 року у задоволенні заяви ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», боржник -  ОСОБА_1 , про заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення строків для пред`явлення виконавчого документа до виконання відмовлено. 
Ухвала суду мотивована тим, що ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» не довело належними і допустимими доказами обставин повної оплати ним договору відступлення права вимоги. 
Вимога про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є похідною від вимоги про заміну стягувача у виконавчому листі.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі  ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», в інтересах якого діє ОСОБА_4 , просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» в повному обсязі.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», в інтересах якого діє ОСОБА_4 , посилається на те, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Основним документом, який може підтвердити факт переходу прав та обов`язків за кредитним договором від попереднього кредитора до нового кредитора, може бути Реєстр боржників, який був підписаний сторонами договорами 4 травня 2018 року.
Враховуючи те, що договори відступлення прав вимоги за кредитним договором № 014/0009/73/45282 від 7 березня 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ПАТ «Оксі Банк» та між ПАТ «Оксі Банк» та ТзОВ «ФК «Укрфінанс Груп» були укладені в один і той самий день, ПАТ «Оксі Банк» не мало можливості проведення відповідих процесуальних дій щодо заміни сторони у виконавчому провадженні або поновленні строку на звернення виконавчого документа до примусового виконання, або звернення вказаного виконавчого документа до виконання.
Враховуючи велику кількість отриманих заявником від ПАТ «Оксі Банк» документів, які потребували детального вивчення, аналізу та прийняття відповідного рішення щодо подальших дій у кожній справі окремо, то відповідно станом на даний час у заявника виникла можливість та необхідність та в рамках строків (три роки від дати укладення відповідного договору про відступлення права вимоги та підписання реєстру боржників) для пред`явлення виконавчого документа щодо боржника ОСОБА_1 до виконання.
Неможливість звернути до виконання вказаний виконавчий лист порушує права та інтереси заявника та порушує принцип обов`язковості судових рішень.
Оскільки ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» не було позивачем у справі №2-254/11, а є лише його правонаступником, він не міг впливати на дії ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» направлені на пред`явлення виконавчого документа на виконання до моменту укладення договорів про відступлення права вимоги від 27 квітня 2018 року.
Саме з цих підстав пропуск таких строків не залежав та не залежить від волі заявника. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
Встановлено, що 24 березня 2011 року Глибоцький районний суд Чернівецької області ухвалив рішення у справі № 2-254/11-ц про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором №014/0009/73/45282 від 7 березня 2008 року в розмірі 44 362 гривень 61 копійка та судового збору в розмірі 443 гривень 63 копійки (а.с.15-17).
На виконання вказаного рішення Глибоцький районний суд Чернівецької області 5 травня 2011 року видав виконавчий лист (а.с.18).
27 квітня 2018 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» було укладено договір відступлення права вимоги №114/57, відповідно до умов якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило ПАТ «Оксі Банк» право вимоги за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 014/0009/73/45282 від 7 березня 2008 року (26-29).
27 квітня 2018 року між ПАТ «Оксі Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» набуло право вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с.19-22).
Відповідно до Реєстру боржників від 4 травня 2018 року ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» набуло право вимоги за договором кредиту № 014/0009/73/45282 від 7 березня 2008 року (а.с.23-25).
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Оскаржувана ухвала не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.
Щодо вимог заяви про заміну стягувача у виконавчому листі
Суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що заява про заміну стягувача у виконавчому листі є недоведеною, оскільки заявником не надано доказів оплати за відступлення права вимоги за кредитним договором № 014/0009/73/45282 від 7 березня 2008 року.
Пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження (у виконавчому листі) і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження (у виконавчому листі).
Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження (у виконавчому листі) шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13.
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження (у виконавчому листі), тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження (у виконавчому листі) її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження (у виконавчому листі) правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Порушення принципу обов`язковості виконання судового рішення суперечить вимогам правової визначеності.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, – і за її межами.
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні (у виконавчому листі), оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 06 серпня 2020 року у справі № 2029/2-2180/11 та від 03 лютого 2021 року у справі  № 452/2191/19.
Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторони, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
Згідно з пунктом 2.2 договору про відступлення прав вимоги від 27 квітня 2018 року, укладеним між ПАТ «Оксі Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», відступлення новому кредитору зазначених в Попередньому реєстрі боржників (Додаток № 1 до договору) прав вимоги відбувається за умови виконання новим кредитором пункту 3.2 договору та з моменту підписання сторонами Реєстру боржників, складених за формою, наведеною в додатку № 2 до договору.
Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 вказаного договору про відступлення прав вимоги загальна вартість прав вимоги за договором становить 313 000 гривень. Новий кредитор здійснює оплату загальної вартості шляхом безготівкового переказу на рахунок кредитора протягом 5 робочих днів з моменту укладення цього договору. 
Отже, виходячи із зазначених положень договору відступлення прав вимоги, сплата у повному обсязі коштів згідно з умовами такого договору є однією з умов отримання ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» як новим кредитором права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, в тому числі і до ОСОБА_1 .
До суду першої інстанції не були надані докази про сплату на рахунок ПАТ «Оксі Банк» грошових коштів за договором про відступлення прав вимоги від 27 квітня 2018 року.
Суд апеляційної інстанції не бере до уваги докази долучені до апеляційної скарги, оскільки клопотання про долучення їх до матеріалів відсутнє. Також відсутні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від заявника.
Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, який Верховний Суд виклав в постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 2-2960/2010 та від 21 жовтня 2020 року у справі № 456/3808/14-ц.
Однак, постановляючи ухвалу, яка оскаржується суд першої інстанції не врахував наступного.
7 березня 2008 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір. Відповідно до умов вказаного договору позичальник отримала кредит в сумі 32 130 доларів США на строк 84 місяці з процентною ставкою 12,2 проценти. ОСОБА_1 у вказаному договорі зазначений, як поручитель за договором №24274/0009/356464 (а.с.12-14).
Рішенням Глибоцький районний суд Чернівецької області від 24 березня 2011 року встановлено, що відповідно до договору №24274/0009/356464 від 7 березня 2008 року, який укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , останній зобов`язався відповідати перед кредитором за неналежне виконання боржником ОСОБА_2 своїх зобов`язань.
27 квітня 2018 року між ПАТ «Оксі Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» набуло право вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с.19-22).
Згідно пунктів 2.1, 2.2 вказаного договору на умовах встановлених цим договором та відповідно до ст. 512-519 ЦК України кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредитору права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (портфель заборгованості). Перелік кредитних договорів, боржників, розрахунок сум заборгованості боржника на дату підписання договору зазначені в додатку 1 до договору (попередній реєстр боржників), що є його невід`ємною частиною. Відступлення новому кредитору зазначених в попередньому реєстрі боржників (додаток №1 до договору) прав вимоги відбувається за умови виконання новим кредитором п. 3.2 договору, та з моменту підписання сторонами реєстру боржників, складених за формою, наведеною в додатку №2 до договору. Сторони погодили, що реєстр боржників підписується сторонами не пізніше 10 робочих днів з дати підписання договору та попереднього реєстру боржників.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до реєстру боржників від 4 травня 2018 року ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» набуло право вимоги за договором кредиту №014/0009/73/45282 від 7 березня 2008 року. Також у вказаному реєстрі зазначено ім`я боржника ОСОБА_2 (а.с.23-25).
Позивач не надав суду доказів переходу до нього права вимоги до поручителя ОСОБА_1 за договором поруки №24274/0009/356464 від 7 березня 2008 року, який укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 .
З матеріалів справи вбачається, що реєстр боржників від 4 травня 2018 року не містить серед переліку договорів за яким ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» набуло право вимоги, договір поруки №24274/0009/356464 від 7 березня 2008 року, який укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 . Також у вказаному реєстрі немає ім`я боржника за вказаним договором ОСОБА_1 .
Щодо вимог заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання
Суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що вимога про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є похідною від вимоги про заміну стягувача у виконавчому листі, а тому у така вимога не підлягає задоволенню.
Суд апеляційної інстанції також враховує, що згідно пункту 17.4. розділу VIII Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України (Далі ЦПК України) у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Згідно частини 1 статті 22 Закону України "Про виконавче провадження" ( в редакцій чинній станом на день видачі виконавчого листа) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до статті 23 Закону України "Про виконавче провадження" строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 

1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 

2) частковим виконанням рішення боржником; 

3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки 
або розстрочки виконання рішення. 

Після переривання строку пред`явлення виконавчого 
документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув 
до переривання строку, до нового строку не зараховується. 
Стаття 24 вказаного Закону передбачала, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутись із заявою про поновлення пропущеного строку до суду, який видав відповідний документ, або до суду за місцем виконання.
Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.
Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знайти про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 25 січня 2021 року у справі № 2-1790/11.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги, що  у даній справі необхідно керуватися Законом України "Про виконавче провадження" в редакції 2016 року, зокрема нормами статті 12, якою встановлено трьохрічний строк пред`явлення виконавчих документів до виконання, оскільки з урахуванням пункту 5 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" в редакції від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (який набрав чинності 05 жовтня 2016 року) цей строк застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності.
Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц, від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13, від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6), від 16 вересня 2020 року у справі № 127/2-1455/2010.
У виконавчому листі від 5 травня 2011 року є відмітка про повернення державним виконавцем 26 грудня 2012 року вказаного виконавчого листа стягувачеві.
Частиною п`ятою статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу 26 грудня 2012 року) повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.
Зазначеною нормою встановлено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку зі встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
Таким чином, з моменту переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення, яким у даному випадку є 27 грудня 2012 року.
Враховуючи наведене, стягувач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» мав право пред`явити виконавчий документ до виконання з дня переривання цього строку до 26 грудня 2013 року включно.
Проте в матеріалах справи відсутні докази щодо повторного пред`явлення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» вказаного виконавчого документа до виконання.
За таких обставин, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплинув до дати набрання чинності Законом № 1404-VIII, а саме – 26 грудня 2013 року.
Необгрунтованими є доводи апеляційної скарги, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання необхідно обчислювати з дати укладення між сторонами договору відступлення права вимоги від 27 квітня 2018 року.
Нормами закону України «Про виконавче провадження» не передбачено зміни порядку обчислення та перебігу пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання у разі заміни кредитора у зобов`язанні.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому її слід змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В решті ухвалу слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» задовольнити частково.
Ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 9 квітня 2021 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В решті ухвалу залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 10 червня 2021 року.

Головуючий                                                 О.О. Одинак 

Судді:                                                          І.Н. Лисак

                                                               Н.Ю. Половінкіна