ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 р.	Справа № 480/5148/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання Севастьянової А.Ю.,

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.12.2020, головуючий суддя І інстанції: С.О. Бондар, м. Суми, по справі № 480/5148/20
          за позовом         Головного управління Національної поліції України в Сумській області  
          до          ОСОБА_1                 
          про відшкодування завданої шкоди,

ВСТАНОВИВ

Головне управління Національної поліції в Сумській області (далі по тексту – ГУ НП в Сумській області, позивач) звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , відповідач), в якому просило суд стягнути зі ОСОБА_1 на користь Головного управління Національної поліції в Сумській області завдану шкоду, спричинену нестачею паливно-мастильних матеріалів, у сумі 55404,48 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що внаслідок втрати з вини ОСОБА_1 , належного ГУНП в Сумській області майна (бензину А-92), придбаного за кошти, які були виділені Роменською міською радою у кількості 1840 літрів в талонах на загальну суму 55404,48 грн, існують підстави для стягнення з відповідача, як відповідальної особи, що отримав зазначене майно та не забезпечив його належний облік та зберігання, завданої шкоди у вказаному розмірі.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 по справі № 480/5148/20 у задоволенні адміністративного позову  Головного управління Національної поліції в Сумській області до ОСОБА_1 про відшкодування завданої шкоди в сумі 55404,48 грн – відмовлено.
Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на ненадання судом першої інстанції належної оцінки наявним у справі доказам, порушення при прийнятті оскаржуваного рішення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 по справі № 480/5148/20, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що відповідно до договору про повну матеріальну відповідальність від 28.01.2016, укладеного між ГУНП в Сумській області та ОСОБА_1 , останній приймає на себе повну матеріальну відповідальність за зберігання доручених йому установою матеріальних цінностей і у встановленому законом порядку несе відповідальність за їх збереження та відповідно до наказу ГУНП в Сумській області від 06.09.2018 №1151 позивач був призначений відповідальним за автотранспортну діяльність у Роменському ВП ГУНП в Сумській області. Так, за результатами проведеного т.в.о. начальника Роменського ВП ОСОБА_2 аналізу витрат паливно-мастильних матеріалів у період з жовтня по листопад 2018 у Роменському ВП, було виявлено факт неналежного обліку та використання бензину у вказаному відділі поліції, про що останнім складено рапорт, на підставі якого, наказом ГУНП в Сумьскій області від 26.12.2018 № 1597 було призначено службове розслідування. В рамках службового розслідування було проведено інвентаризацію запасів бензину А-92 у кількості 1990 л, в результаті якої було виявлено нестачу 1840 л на загальну суму 55404,48 грн, при цьому талони на вказаний бензин, відомості про його видачу поліцейським, чеки про заправку у матеріально відповідальної особи – ОСОБА_1 були відсутні. Опитаний в ході проведення службового розслідування ОСОБА_1 , не заперечував факту отримання вказаного майна (бензину А-92), однак документів, на підтвердження його використання у вказаній кількості (1840 л) надати не зміг, хоча в силу пп. а, г пункту 1 договору про повну матеріальну відповідальність від 28.01.2016 зобов`язаний був, зокрема, вести облік (складати та передавати у встановленому порядку товарно-матеріальні цінності та інші звіти про рух та залишки) даних цінностей. З урахуванням викладеного, за результатами проведеного службового розслідування в діях ОСОБА_1 було встановлено склад  дисциплінарного проступку, що виразилося, зокрема, в порушенні порядку обліку, використання та списання бензину А-92, придбаного за кошти, виділені Роменською міською радою у кількості 1840 л. на загальну суму 55404,48 грн. У зв`язку з чим, посилаючись на положення постанови Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-вр, які на думку позивача, в силу приписів п.4 розділу ХІ Закону України «Про національну поліцію» підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та відповідно до яких, зокрема, відшкодуванню  підлягає  пряма  дійсна  шкода,  заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового  майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для  військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для  відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати, вважає, що з урахуванням доведеності наданими до суду письмовими доказами вини ОСОБА_1 у втраті належного ГУНП в Сумській області майна, наявні підстави для відшкодування останнім збитків ГУНП в Сумській області.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Від представника відповідача надійшла заява, в якій він просив слухати справу без відповідача та його представника.
представник позивача на електронну пошту суду надіслав клопотання, в якому просив відкласти розгляд справи, призначений на 15.04.2021 на 12:00 з огляду на зайнятість в іншому судовому засіданні в Північному апеляційному господарському суді.
У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на наведену норму, беручи до уваги, що позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не позбавлений можливості направити в судове засідання іншого представника, враховуючи можливість розгляду справи за наявними у ній матеріалами без надання пояснень представником позивача, з метою дотримання строку розгляду справи, встановленого ст.309 КАС України, колегія суддів вважає, що клопотання задоволенню не підлягає, та вважає за можливе розглянути адміністративну справу без участі представників сторін.
Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом Головного управління Національної поліції в Сумській області від 07.12.2016 № 372 о/с старшого сержанта поліції ОСОБА_1 було призначено на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 3 Роменського відділу поліції ГУНП в Сумській області (а.с.70).
Відповідно до договору від 28.01.2016 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, укладеного між ГУНП в Сумській області та старшим сержантом поліції ОСОБА_1 , останній прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за зберігання доручених йому установою матеріальних цінностей і у встановленому законом порядку несе відповідальність за їх збереження (а.с.39).
Наказом ГУНП в Сумській області від 26.12.2018 призначено службове розслідування за фактом можливих неправомірних дій з боку окремих поліцейський щодо обліку та використання паливно-мастильних матеріалів протягом жовтня-листопада 2018 року (а.с.10).
Згідно з висновком про результати службового розслідування за фактом виявлення нестачі бензину в Роменському відділі поліції ГУНП в Сумській області від 24.01.2019 було встановлено, що за кошти субвенції у червні 2018 року ГУНП в Сумській області для потреб Роменського ВП придбало бензин А-92 (талонами) в кількості 1100 л. на суму 29700,00 грн. (постачальник ТОВ “ТЕХОЙЛ”, договір №354 від 01.06.2018), які по видатковій накладній від 22.06.2018 №НКТ-001645 отримано поліцейським СРПП № 3 Роменського ВП старшим сержантом поліції ОСОБА_1 , як матеріально-відповідальною особою за облік та збереження матеріальних цінностей, у тому числі паливно-мастильних матеріалів у Роменському відділі поліції.
Також, за кошти отриманої субвенції у жовтні 2018 року ГУНП в Сумській області для потреб Роменського ВП придбало бензин А-92 (талонами) в кількості 890 л. на суму 29754,48 грн. (постачальник підприємство з іноземними інвестиціями “АМІК України”, договір № 728 від 03.10.2018, які по видатковій накладній від 03.10.2018 №LС-0001163 також отримав ОСОБА_1 .
У період з 01.11.2018 по 11.11.2018 на підставі наказу ГУНП в Сумській області від 01.11.2018 № 2105 у Роменському ВП було проведено інвентаризаційний опис запасів, які обліковуються на субрахунках, за результатами якого придбаний за кошти субвенції бензин А-92 (талонами) у кількості 1100 літрів на суму 29700,00 грн. та бензин А-92 (талонами) в кількості 890 літрів на суму 29754,48 грн. був у наявності, про що було складено інвентаризаційний опис від 11.11.2018 та протокол інвентаризаційної комісії від 12.11.2018.
Відповідно до протоколу інвентаризаційної комісії від 09.01.2019 у Роменському ВП  ГУНП в Сумській області, станом на 09.01.2019 виявлено нестачу 1840 літрів бензину на загальну суму 55404,48 грн.
ОСОБА_1 , як матеріально відповідальна особа, відмовився від ознайомлення з протоколом інвентаризаційної комісії від 09.01.2019, про що було складено відповідний акт від 09.01.2019 (а.с.55-57).
Аналогічні факти нестачі були виявлені під час проведеного позапланового аудиту (а.с.12-18). 
Наказом ГУ НП в Сумській області від 17.01.2019 № 17 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" за власним бажанням (а.с.71).
Вважаючи, що з відповідача, як з матеріально-відповідальної особи за договором про повну матеріальну відповідальність, підлягає стягненню завдана матеріальна шкода, яка пов`язана з нестачею майна, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у заподіянні матеріальної шкоди в сумі 55404,48 грн. не була доведена відповідачем як під час службового розслідування так і в судовому засіданні. При цьому зазначив, що ОСОБА_1 не несе матеріальної відповідальності за майно, яке йому було передане на підставі договору про повну матеріальну відповідальність, оскільки така відповідальність, як і укладення договору про повну матеріальну відповідальність, не передбачені посадовою інструкцією та чинним законодавством
При цьому, суд першої інстанції вважав позовну заяву такою, що подана з дотриманням строку звернення до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, яка була чинна на час звернення позивача до суду й ухвалення оскаржуваного судового рішення, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
За приписами пункту 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Як передбачено пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з ініціюванням процедури відшкодування державі в особі ГУНП України в Сумській області шкоди, завданої ОСОБА_1 , шляхом втрати майна під час здійснення ним повноважень, пов`язаних з проходженням останнім служби в органах поліції (публічної служби), 
Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.
Аналогічний правовий висновок, викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 січня 2020 року (справа № 813/1045/18, провадження № 11-574апп19).
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частиною другою статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).
Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Отже, КАС України передбачено можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України, який обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено законом з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій, передбачених КАС України.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про обмеження права Головного управління Національної поліції в Сумській області на звернення до суду з цим адміністративним позовом місячним строком з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.
Так, матеріалами справи підтверджено, що підставою звернення ГУ НП в Сумській області до суду з цим позовом слугував висновок службового розслідування, затверджений начальником ГУ НП в Сумській області 25.01.2019, в якому зокрема встановлено порушення відповідачем службової дисципліни, що виразилось, зокрема в порушенні порядку обліку, використання та списання бензину у Роменському відділі поліції, наслідком чого стало виявлення нестачі бензину А-92, придбаного за кошти, виділень Роменською міською радою у кількості 1840 літрів на загальну суму 55404,48 грн.
Тобто, з наведеного вбачається, що починаючи саме з 25.01.2019 (день затвердження висновку службового розслідування) у позивача виникли підстави, що дають останньому, як суб`єкту владних повноважень, право на пред`явлення вимог, зокрема, щодо відшкодування шкоди, спричиненої, встановленою за вказаним висновком службового розслідування, нестачею паливно-мастильних матеріалів. Та, відповідно, саме з 25.01.2019 слід обраховувати місячний строк для подання суб`єктом владних повноважень адміністративного позову.
Тобто, останнім днем строку на звернення до суду є 25.02.2019.
Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, з таким адміністративним позовом ГУ НП в Сумській області звернулось до Сумського окружного адміністративного суду лише 11.08.2020, тобто більш ніж через рік після затвердження висновку службового розслідування.
В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, в доданому до позовної заяви клопотанні про поновлення строку звернення до адміністративного суду, з посиланням на положення п. 31 постанови Верховної Ради України «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» від 23.06.1995 №243/95-вр зазначено, що у разі звільнення в запас або відставку чи вибуття із військової частини винної особи до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди. Керуючись вказаною нормою позивач спочатку звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області в порядку цивільного судочинства. Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30.05.2019 у цивільній справі №585/1436/19 було відкрито провадження за позовом ГУНП в Сумській області до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, однак 23.06.2020 ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області у даній справі провадження було закрито та роз`яснено право на звернення до Сумського окружного адміністративного суду. У зв`язку з чим, посилаючись на приписи ч.ч. 1,2 ст. 122 КАС України, відповідно до яких для звернення до суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог, просив визнати поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновити його.
Колегія суддів вважає, що наведені скаржником доводи не можуть бути підтвердженням поважності причин пропуску строку на звернення до суду виходячи з наступного.
Так, судом апеляційної інстанції, при дослідженні наведених позивачем обставин, з відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстру судових рішень за номером справи №585/1436/19, встановлено, що ухвалою Роменського міськрайонного суду від 14.05.2019 було залишено без руху позовну заяву Головного управління національної поліції України в Сумській області до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди з підстав, передбачених  ч.1, 4 ст. 177 ЦПК України.
Тобто, враховуючи положення статті 185 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, очевидним є висновок, що до Роменського міськрайонного суду Сумської області ГУ НП в Сумській області звернулось з позовом в травні 2019 року, тобто після спливу місячного строку, встановленого наведеними вище положеннями ч.5 ст. 122 КАС України.
Зі змісту вказаної вище заяви позивача про поновлення строку на звернення до адміністративного суду вбачається, що останній пов`язує початок перебігу такого строку з днем винесення  Роменським міськрайонним судом Сумської області ухвали від 23.06.2020 по справі №585/1436/19, якою закрито провадження за позовом Головного управління національної поліції України в Сумській області до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди у зв`язку з тим, що дана категорія справ підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Разом з тим, як зазначалось вище, до Сумського окружного адміністративного суду позивач звернувся 11.08.2020, тобто майже через 2 місяці після закриття провадження у справі №585/1436/19 ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23.06.2020.
При цьому, слід зазначити, що перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду. Однак, якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг строку звернення до суду не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.
Аналогічна правова позиція щодо переривання строків звернення до суду викладена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 по справі №6-1763цс16 та у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 по справі № 6-895цс15.
Колегія суддів зазначає, що поважними причинами для поновлення строку на подання адміністративного позову визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Отже, строк повинен бути пропущений виключно з поважних причин.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Звернення до суду з позовом є способом реалізації права на захист порушених прав і свобод особи, які така особа вважає порушеними у зв`язку з виникненням певних обставин, що впливають на її права. Отже, початок перебігу строку звернення до суду пов`язується саме з виникненням оспорюваних правовідносин, тобто предметом позовних вимог та часом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про такі обставини.
Колегія суддів зазначає, що встановлення законом процесуальних строків має на меті дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, щодо дотримання процесуальних строків.
Таким чином, особа, яка має намір подати позов, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту позовної заяви, в тому числі процесуальних строків її подачі.
Матеріали справи, за наявності відомостей про обізнаність позивача щонайменше з січня 2019 року про обставини, з якими він пов`язує підстави для звернення до суду з цим позовом, не містять доказів наявності у нього непереборних обставин, що унеможливили своєчасне звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Наведені позивачем підстави пропуску строку звернення до суду мають суб`єктивний характер та не позбавляли останнього можливості звернутись до суду з даним позовом у встановлені КАС України строки.
При цьому підстав неможливості звернення до суду у місячний строк з дня, коли позивачу стало відомо, що такі спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, позивачем до суду надано не було.
Колегія суддів наголошує, що спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, а тому до таких спорів підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України. Тобто, у цьому випадку підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі №804/285/16 і постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі №340/685/19, від 10 жовтня 2019 року в справі №140/721/19, від 24 грудня 2019 року в справі №824/284/19-а, від 29 квітня 2020 року в справі №560/1942/19, від 18 червня 2020 року в справі №140/2024/19 та від 01 липня 2020 року в справі №400/1758/19 та ін.
З огляду на вищевикладене безпідставним є посилання позивача на необхідність застосування до спірних правовідносин приписів абзацу 2 частини другої статті 122 КАС України, який встановлює тримісячний строк звернення до суду.
Отже, враховуючи, що позивачем пропущено встановлений законом строк звернення до суду з даними позовними вимогами, не наведено будь-яких інших обґрунтувань та не надано належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, а судом першої інстанції ці обставини з`ясовано не в повному обсязі, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для розгляду по суті позовних вимог ГУ НП в Сумській області.
Відповідно до статті 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").
Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).
При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Разом з тим, судом першої інстанції не надано належної оцінки факту пропуску строку звернення до суду, внаслідок чого не застосовано до позовної заяви наслідків пропуску цього строку, передбачених статтею 123 КАС України.
Згідно із ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Відповідно до п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
У свою чергу, згідно з ч.ч.3, 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
З урахуванням викладеного, з огляду на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду без поважних причин, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 по справі № 480/5148/20, а позовну заяву - залишити без розгляду.
Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 17.09.2020 по справі №160/10857/19, яка є обов`язковою для врахування в силу ч.5 ст.242 КАС України.
З приводу поданого відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з перебуванням в провадженні Роменського міськрайонного суду Сумської області кримінального провадження №62019170000000146 від 27.02.2021 по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч.2 ст. 191 КК України, в межах якого ГУ НП в Сумській області заявлено цивільний позов про відшкодування завданої шкоди, з огляду на встановлені судом обставини справи щодо пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду з цим позовом, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення.
Керуючись ст.ст.122, 123, ч.4 ст.229, п.8 ч.1 ст.240, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Сумській області  задовольнити частково.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 по справі № 480/5148/20  скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги Головного управління Національної поліції України в Сумській області до ОСОБА_1 про відшкодування завданої шкоди - залишити без розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	С.П. Жигилій    В.Б. Русанова   	
Повний текст постанови складено  19.04.2021 року