ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

24 червня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/8060/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Білак С.В., Олефіренко Н.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України  на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.02.2021 р. (суддя Татаринов Д.В., повне судове рішення складено 18.02.2021 р.) в справі № 280/8060/20 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання бездіяльності  протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (далі – Департамент) про визнання протиправною бездіяльності щодо не зарахування до стажу його служби в поліції служби у податковій міліції, строк якої становить 08 років 03 місяці 05 днів;  зобов`язання зарахувати до стажу служби в поліції його службу у податковій міліції, строк якої становить 08 років 03 місяці 05 днів, і з урахуванням зазначеного строку служби у податковій міліції провести перерахунок і виплату  грошового забезпечення в частині надбавки за стаж служби в Національній поліції України з моменту прийняття на службу до Національної поліції України та за час проходження служби в Національній поліції України.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду  від 18.02.2021 р. позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу  служби в поліції служби ОСОБА_1 у податковій міліції, строк якої становить 08 років 03 місяці 05 днів; зобов`язано Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції його службу у податковій міліції, строк якої становить 08 років 03 місяці 05 днів, і з урахуванням зазначеного строку служби у податковій міліції провести перерахунок і виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення в частині надбавки за стаж служби в Національній поліції України з моменту прийняття на службу до Національної поліції України та за час проходження служби в Національній поліції України;  стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України судові витрати у вигляді судового збору в сумі 840,80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн. 
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, ухвалити нове рішення  про відмову у задоволенні позову.
Вважає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки аргументам відповідача, викладеним у клопотанні про залучення співвідповідача, та безпідставно відмовлено у залученні співвідповідача – іншого органу Національної поліції України (далі – НПУ), а саме Департаменту захисту економіки НПУ, який є іншою юридичною  особою,  де позивач проходив  службу в період з 07.11.2015 р. по 04.11.2019 р.
Відповідно, суд першої інстанції  не з`ясував, чи зараховувався спірний  період Департаментом захисту економіки  на час прийняття його на службу в поліцію, чи виплачувалась надбавка на вислугу років з урахуванням стажу служби у податковій міліції з часу вступу на службу в поліцію до  переведення до Департаменту  стратегічних розслідувань.
Тобто, суд першої інстанції фактично зобов`язав відповідача здійснити перерахунок стажу служби в поліції, в тому числі встановленого в іншому органі НПУ, та здійснити перерахунок і виплату надбавки за вислугу років в поліції, яка не була встановлена та не виплачувалась іншим органом. 
Вказує, що відповідач створений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 р. № 867, державна реєстрація проведена 23.10.2019 р.
При цьому відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2019 р. № 841 саме НПУ є правонаступником Департаменту захисту економіки НПУ, тому вважає що саме НПУ має бути відповідачем  в частині позовних вимог з листопада 2015 р. по листопад 2019 р.
Вважає, що відповідач не має повноважень на нарахування та виплату позивачу надбавки за стаж служби в поліції з урахуванням стажу служби в податковій міліції за період служби в Департаменту захисту економіки НПУ.
Судом першої інстанції не взято до уваги, що стаття 78 Закону України «Про Національну поліцію» вирізняє два окремих поняття – стаж служби в поліції та вислуга років у поліції. До вислуги років, яка надає право на відповідну пенсію, зараховується як період служби в органах внутрішніх справ, так і час роботи в НПУ та податковій міліції.  
Із посиланням на правову позицію, висловлену Верховним Судом в постанові в справі № 520/903/19, вважає, що включення періодів служби в податковій міліції до вислуги років визначено законодавцем лише для права на призначення пенсії та отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, а для обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, слід застосовувати приписи ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію», якою встановлено вичерпний перелік складових (посад, періодів служби) такого стажу служби в поліції. В Переліку періодів служби поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки відповідно до ч. 2 ст. 78 цього Закону, відсутня служба в податковій міліції. 
Судом першої інстанції не враховано, що наказ від 06.11.2019 № 22о/с про встановлення стажу служби в поліції є діючим.
Також вказує про необґрунтованість стягнення судом першої інстанції витрат на правничу допомогу, адже документально не підтверджено час, затрачений адвокатом, що викликає сумніви у достовірності поданих на підтвердження витрат документів,  та не дає змоги об`єктивно встановити співвідношення між вартістю заявлених послуг та зусиллями, затраченими на підготовку документів. Суд першої інстанції був зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Тому вважає що розмір стягнутих витрат на правничу допомогу є неспівмірним, необґрунтованим, непропорційним до предмета спору і не підтверджується належними доказами.
Учасники справи до судового засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.
Позивач вважається повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи відповідно до частини першої статті 131 КАС України, адже судова повістка повернута суду із поміткою про відсутність адресата за адресою, зазначеною ним у позові, з урахуванням неповідомлення позивачем про зміну місця проживання.
Відповідач належним чином повідомлений про   дату, час та місце розгляду справи, що підтверджено фактом заявлення клопотання про розгляд справи 24.06.2021 р. в режимі відеоконференції  та отриманням ним ухвали про відмову у задоволенні цього клопотання.
У зв`язку із зазначеним  відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа  розглянута в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.  
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена частково з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , починаючи з серпня 2012 року, по теперішній час проходить службу в органах внутрішніх справ України та Національній поліції України. Зокрема, з листопада 2019 року і до цього часу позивач проходить службу у Департаменті стратегічних розслідувань НПУ на посаді начальника 8-го відділу (інформаційно-аналітичного забезпечення) управління стратегічних розслідувань. Має спеціальне звання майор поліції.
До цього, у період з травня 2003 року по серпень 2011 року ОСОБА_1 проходив службу у органах податкової міліції України.
Загальний безперервний стаж служби у податковій міліції (з 13 травня 2003 року по 18 серпня 2011 року) склав 08 років 03 місяці 05 днів.
У серпні 2011 року позивач звільнився з органів податкової міліції за власним бажанням, маючи на момент звільнення звання майор податкової міліції, яке було присвоєне  відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114.
У серпні 2012 року ОСОБА_1  прийнятий на службу до органів внутрішніх справ та йому було присвоєне спеціальне звання майор міліції.
У вересні 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив зарахувати строк його служби у податковій міліції до стажу служби в Національній поліції України.
Листом Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 08 жовтня 2020 року за вих.№ 10732/55/20.2020 позивача повідомлено про те, що вислуга років в органах державної податкової служби України не зараховується до стажу служби в поліції.
Крім того, зазначеним листом відповідач повідомив позивача, що станом на 07 листопада 2019 року стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, складав 08 років 02 місяці 01 день, а на 01 жовтня 2020 року - 09 років 00 місяців 25 днів. Розмір надбавки за стаж служби в поліції встановлюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та станом на 01 жовтня 2020 року становить 20 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням.
Також відповідачем поінформовано позивача, що згідно з даними його особової справи, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» вислуга років станом на 01 жовтня 2020 року становила 17 років 04 місяці 01 день (тобто, 09 років 00 місяців 25 днів - служби у органах внутрішніх справ і поліції + 08 років 03 місяці 05 днів - служби у податковій міліції).
Проаналізувавши повноваження, завдання та функції органів Національної поліції, податкової міліції, суд першої інстанції дійшов висновку, що і податкова міліція, і відповідні підрозділи поліції здійснюють оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції, тому вважав тотожними правовий статус служби в органах внутрішніх справ та служби в органах податкової міліції.
Враховуючи приведене, суд першої інстанції дійшов висновку,  що чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством статус осіб, які проходили службу в органах податкової служби України, прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ України, тому задовольнив позовні вимоги. 
Суд першої інстанції також, враховуючи фактичний об`єм наданих юридичних послуг, доведеність підтвердження понесених витрат на правничу допомогу належними доказами, співмірність суми витрат відповідно до категорії справи, відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності,  дійшов висновку, що такі витрати є співмірними, та стягнув на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2 000,00 грн.
Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд зазначає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, що потягло за собою неправильне вирішення справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з травня 2003 р. по серпень 2011 р. проходив службу у органах податкової міліції України, загальний безперервний стаж служби у податковій міліції (з 13.05.2003 р. по 18.08.2011 р.) склав 08 років 03 місяці 05 днів.
Позивач з  серпня 2012 р.  проходив службу в органах внутрішніх справ України, з 07.11.2015 р. – в  Національній поліції України, а саме в Департаменті захисту економіки НПУ.
Наказом Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 06.11.2019 р. № 22о/с призначено  як такого, що прибув в порядку переведення з Департаменту захисту економіки Національної поліції України, майора поліції ОСОБА_1 (0095155) начальником 8-го відділу (інформаційно-аналітичного забезпечення) управління стратегічних розслідувань в Запорізькій області з 07 листопада 2019 р. (а.с. 56).
Цим же наказом № 22о/с від 06.11.2019 р. Департаменту стратегічних розслідувань НПУ позивачу встановлено стаж служби в поліції 08 років 02 місяців 01 день.
Спірним в цій справі є як питання зарахування до стажу служби в поліції позивача  стажу служби в податковій міліції  та, відповідно, здійснення перерахунку і виплати грошового забезпечення в частині надбавки за стаж служби в поліції з моменту прийняття на службу в НПУ та за час проходження служби в НПУ.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-VIII (далі – Закон № 580-VIII).
Частиною першою статті 59 Закону № 580-VIII встановлено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Відповідно до частини другої статті  59 Закону № 580-VIII час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
За змістом статті 60   Закону № 580-VIII  проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Приписами статтею 78 Закону № 580-VIII  врегульоване питання  стажу служби в поліції, відповідно  до частини першої якої стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
Згідно з частиною другою статті 78 Закону № 580-VIII  до стажу служби в поліції зараховуються:
1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;
2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;
3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;
4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;
5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;
6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.
Податковим кодексом України визначається, серед іншого, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства; визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених  пунктом 41.1  статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пункт 1.1 статті 1 Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту  353.1  статті  353 Податкового кодексу України  особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Згідно з пунктом  356.1  статті  356 Податкового кодексу України  держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені  статтями 20 - 23 Закону України «Про міліцію»  та  Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
Частиною  четвертою статті 78 Закону № 580-VIII   встановлено, що порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.
Підпунктами   3-6 пункту 7  розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII    зобов`язано Кабінет Міністрів України в місячний строк, крім іншого, прийняти нормативно-правові акти, що випливають із цього  Закону  та привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим  Законом, ужити заходів щодо фінансового та матеріально-технічного забезпечення поліції України.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» від 23.12.2015 р. №  900-VIII, який набрав чинності 29.12.2015 р., пункт 15  розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію»  доповнено абзацами другим та третім, згідно з якими за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим  Законом  для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.
Відповідно до  статті 19 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 р. № 509-XII  (далі – Закон № 509-ХІІ), який був чинним на час набуття позивачем стажу служби у податковій міліції, податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних органів державної податкової служби, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.
Згідно зі статтями  24,  26 Закону № 509-ХІІ   особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ. Держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені  статтями 20 - 23 Закону України «Про міліцію».
Таким чином, взаємозастосування зазначених вище норм права дає підстави для висновку, що служба у податковій міліції за своє суттю є службою в органах внутрішніх справ України.
Тому  суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що служба в органах податкової міліції здійснювалась в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, тобто має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького складу, тому повинна зараховуватись до стажу служби в поліції на підставі пункту 3 частини другої статті 78 Закону № 580-VIIІ.
За правилами частини першої та другої статті 94 Закону № 580-VIII, яка регулює питання грошового забезпечення поліцейських, поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 р.   № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 р. за № 669/28799, (далі – Порядок та умови № 260), пунктом 3 розділу І яких встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
          За змістом пункту 3 розділу ІІ «Грошове забезпечення» Порядку та умов № 260 визначено, що надбавка за стаж служби в поліції поліцейським виплачується у відсотках до посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням у розмірах згідно з  додатком 11  до постанови № 988.
Обчислення вислуги років для виплати надбавки за стаж служби поліцейським проводиться підрозділами кадрового забезпечення за матеріалами особової справи поліцейського та оголошується відповідним наказом керівника органу поліції в разі призначення на посаду, крім випадків призначення на іншу посаду в одному органі Національної поліції та за умови наявності обчисленої вислуги за попередньою посадою.
До вислуги років для виплати поліцейським надбавки за стаж служби зараховуються періоди, які визначені  частиною другою  статті 78 Закону України «Про Національну поліцію».
Поліцейським, яким відповідно до цих Порядку та умов передбачено підвищення посадового окладу, надбавка за стаж служби нараховується з нового посадового окладу в підвищеному розмірі та окладу за спеціальним званням.
          Таким чином, складової грошового забезпечення поліцейського є надбавка за стаж служби.
При цьому при визначенні розміру надбавки за стаж служби враховується вислуга років, до якої зараховуються періоди, визначені частиною другою статті 78  Закону № 580-VIII.
Відтак, зарахування стажу служби в податковій міліції до стажу служби в поліції відповідно до приведеної норми права є підставою для перерахунку надбавки за стаж служби в поліції як складової грошового забезпечення.
Доводи апелянта стосовно чинності наказу  від 06.11.2019 р. № 22о/с про встановлення стажу служби в поліції суд визнає необґрунтованими та зазначає, що не оскарження позивачем наказу в частині встановлення стажу служби в поліції не може бути підставою для не приведення стажу служби позивача у відповідність до норм законодавства.
Посилання апелянта  на відсутність підстав для зарахування стажу служби в податковій міліції до стажу служби  в поліції спростовані приведеними вище висновками суду.
Таким чином, суд визнає обґрунтованими позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не зарахування до стажу  служби в поліції позивача стажу служби у податковій міліції, строк якої становить 08 років 03 місяці 05 днів.
Зміна стажу служби в поліції є підставою для перерахунку грошового забезпечення в частині надбавки за стаж служби в поліції.
Разом з тим, суд визнає необґрунтованими позовні вимоги в частині зобов`язання  Департамент стратегічних розслідувань НПУ провести перерахунок і виплату  грошового забезпечення в частині надбавки за стаж служби в Національній поліції України саме з моменту прийняття позивача на службу до Національної поліції України та за час проходження служби в Національній поліції України.
Частинами третьою – п`ятою статті 59 Закону № 580-VIII  передбачено, що рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.
Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції  встановлює Міністерство внутрішніх справ України.
Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 р. № 1235, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.12.2016 р. за № 1668/29798, (далі – Порядок № 1235) відповідно до пункту 2 якого рішення з питань проходження служби в поліції оформлюються письмовими наказами по особовому складу.
Розділом ІІ Порядку № 1235 передбачено, що підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності, в тому числі й обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейським надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
При цьому пунктами 1 та 2 розділу ІІІ цього Порядку встановлено, що видавати накази по особовому складу можуть керівники органів та підрозділів поліції, а також закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, а також номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.
Підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.
Крім того, як вказано вище, за змістом пункту 3 розділу ІІ «Грошове забезпечення» Порядку та умов № 260 визначено, що надбавка за стаж служби в поліції поліцейським виплачується у відсотках до посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням у розмірах згідно з  додатком 11  до постанови № 988.
Обчислення вислуги років для виплати надбавки за стаж служби поліцейським проводиться підрозділами кадрового забезпечення за матеріалами особової справи поліцейського та оголошується відповідним наказом керівника органу поліції в разі призначення на посаду, крім випадків призначення на іншу посаду в одному органі Національної поліції та за умови наявності обчисленої вислуги за попередньою посадою.
Таким чином, суд вважає, що оскільки на час виникнення спору позивач проходить службу в Департаменті стратегічних досліджень, то й видавати наказ з питання обчислення стажу служби  має повноваження саме цей Департамент.
Відповідно, є  хибними доводи апелянта стосовно не з`ясування  судом першої інстанції, чи зараховувався спірний  період Департаментом захисту економіки НПУ на час прийняття позивача  на службу в поліцію, чи виплачувалась надбавка на вислугу років з урахуванням стажу служби у податковій міліції з часу вступу на службу в поліцію до  переведення до Департаменту  стратегічних розслідувань, адже наказом від 06.11.2019 № 22о/с, яким позивача прийнято на службу в Департамент стратегічних розслідувань НПУ, визначено стаж служби в поліції без врахування стажу служби в податковій міліції, тому є очевидним висновок, що спірний період не зараховувався Департаментом захисту економіки НПУ до стажу служби в поліції.  
Разом з тим, суд визнає неправильним висновок суду першої інстанції, що саме відповідач Департамент стратегічних розслідувань НПУ повинен здійснити перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення за період, починаючи з дати прийняття на службу в Національну поліцію (в тому числі й за час служби в Департаменті захисту економіки НПУ), в частині надбавки за стаж служби в Національній поліції України з моменту прийняття на службу до Національної поліції України та за час проходження служби в Національній поліції України.
          Як зазначено вище, надбавка за стаж служби в поліції є складовою грошового забезпечення.
Абзацом першим пункту  7 розділу І «Загальні положення» Порядку та умов № 260 встановлено, що грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.
Абзацом першим пункту 16  розділу І «Загальні положення» Порядку та умов № 260 передбачено, що при переведенні по службі, пов`язаному з переїздом до іншого населеного пункту, або переведенні до іншого органу Національної поліції грошове забезпечення за попереднім місцем служби виплачується включно по день звільнення з посади, що передує даті відбуття до нового місця служби, зазначений в наказі по особовому складу.
Таким чином, відповідач Департамент стратегічних розслідувань НПУ має компетенцію на перерахунок і виплату позивачу грошового забезпечення виключно за період проходження позивачем служби в цьому Департаменті, тобто з  07.11.2019 р.
За період служби позивача з 07.11.2015 р. по 04.11.2019 р. в Департаменті захисту економіки НПУ відповідач Департамент стратегічних розслідувань НПУ не може перераховувати та виплачувати грошове забезпечення, оскільки позивач не проходив службу в цей період у відповідача. 
Судом встановлено, що 02.09.2019 р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 841 «Про ліквідацію територіального органу Національної поліції», якою постановлено ліквідувати як юридичну особу публічного права Департамент захисту економіки як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції.
Пунктом 2 цієї постанови зобов`язано Національну поліцію забезпечити здійснення функцій і повноважень Департаменту захисту економіки, що ліквідується.
Наказом Національної поліції України від 26.09.2019 р. № 959 «Про внесення змін до структури та штатів Національної поліції України» внесено зміни до структури територіальних органів поліції, затвердженої наказом Національної поліції України від 06.11.2015 р. № 1 (зі змінами), виключивши з підпункту 1 пункту 27 позицію «Департамент захисту економіки (у складі кримінальної поліції)».
За відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Департамент захисту економіки Національної поліції з 30.09.2019 р. перебуває в стані припинення.
Таким чином, відповідач у будь-якому випадку не може здійснювати перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення за період з 07.11.2015 р. по 04.11.2019 р., а такий обов`язок належить Національній поліції України як правонаступнику Департаменту захисту економіки НПУ.
Суд звертає увагу, що судом першої інстанції відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ухвалою від 15.02.2021 р. про залучення Національної поліції України як співвідповідача у справі №280/8060/20.
Тобто, позивачем оскаржено до суду дії Департаменту стратегічних розслідувань НПУ, позовні до Національної поліції України не звернуті, а судом першої інстанції цю особу не залучено до участі в справі як другого відповідача.
За приписами пункту 9 частин 1 статті 4 КАС України відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.
Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Таким чином, фактично позивачем звернуто позовні вимоги в частині перерахунку та виплати грошового забезпечення за період з 07.11.2015 р. по 04.11.2019 р. до особи, яка не має відповідати за позовом, а до належної особи позовні вимоги не звернуті, така особа (Національна поліція)  не зазначена позивачем як відповідач.
Частиною 2 статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною 3 статті 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.
Тобто, позивач неправильно обрав спосіб захисту порушеного права, пред`явивши позовні вимоги про перерахунок грошового забезпечення за період з 07.11.2015 р. по 04.11.2019 р. до особи, яка не  залучена до участі в справі як відповідач.
В силу принципу офіційного з`ясування обставин справи, закріпленого у частині 4 статті 9 КАС України, суд першої інстанції відповідно до приписів статті 48 КАС України мав,  залучити особу, яка  має відповідати за позовом (частиною позову), до участі в справі в якості співвідповідача.
Зважаючи на те, що судом першої інстанції такі дії не вчинені, більш того, відмовлено у задоволенні клопотання про залучення такої особи до участі в справі як співвідповідача, а суд апеляційної інстанції не має процесуальних повноважень на такі дії, позовні вимоги в цій частині не можуть бути задоволені.
Стосовно стягнутої на користь позивача суми витрат на професійну правничу допомогу суд вказує на таке.
Доводами апеляційної скарги є не співмірність витрат на професійну правничу допомогу, яка стягнута на користь позивача, зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), а також не підтвердження доказами розміру понесених витрат на правничу допомогу.
Судом встановлено, що 02.11.2020 р. між адвокатом Чмут С.В. та  позивачем  укладено договір про надання правничої допомоги.
Позивачем підтверджено належними доказами  як розмір таких витрат (2  000 грн.), так й факт надання послуг адвокатом в межах розгляду саме цієї справи.
Такими доказами є: акт здачі-приймання наданих послуг від 06.11.2020 р. за договором про надання правничої допомоги №б/н від 02.11.2020 р.; рахунок-фактура №06/11 від 06.11.2020 р.; квитанція про сплату послуг за договором про надання правничої допомоги №б/н від 02.11.2020 р. на суму 2 000,00 грн.
Частиною першою статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати  на професійну правничу допомогу (пункт перший частини третьої статті 132 КАС).           
За змістом частини другої  статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 139 КАС України, яка регулює питання розподілу судових витрат, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зважаючи на доведеність факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, недоведеність відповідачем неспівмірності розміру таких витрат зі складністю справи, враховуючи часткове задоволення позову судом, суд доходить до висновку, що на користь позивача має бути стягнута сума витрат на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеним позовним вимогам.
Оскільки судом фактично задоволено дві позовних вимоги з трьох, на користь позивача суд стягує витрати на професійну допомогу в розмірі 1  333,33 грн.
Відповідно, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суд стягує судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 560,53 грн. (840,80 : 3 х 2).
Доводи апелянта про  не врахування судом першої інстанції неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу зі складністю справи та часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, спростовані приведеними вище висновками суду.
Посилання на відсутність доказів понесення позивачем таких витрат є цілком безпідставними, адже матеріали справи містять зазначені документи. 
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції  неповно з`ясовані  обставини, що мають значення для справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права,  що є підставою  для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308, 315,   317, 321,   322, 325  Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України  на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.02.2021 р. в справі № 280/8060/20 задовольнити частково.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.02.2021 р. в справі № 280/8060/20  за позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання бездіяльності  протиправною, зобов`язання вчинити певні дії скасувати.
Ухвалити в справі № 280/8060/20 нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання бездіяльності  протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу  служби в поліції служби  у податковій міліції, строк якої становить 08 років 03 місяці 05 днів.
Зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції службу у податковій міліції, строк якої становить 08 років 03 місяці 05 днів.
Зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України провести перерахунок і виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення в частині надбавки за стаж служби в Національній поліції України з урахуванням стажу служби в податковій міліції, починаючи з 07.11.2019 р. 
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі  560 (п`ятсот шістдесят) грн. 53 коп.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1  333 (одна тисяча триста тридцять три) грн. 33 коп.
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття 24.06.2021 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          Повне судове рішення складено 24.06.2021 р.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко