Ухвала
Іменем України 
23 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 750/12437/19
провадження № 51 - 2014 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року щодо неї,
встановив:
Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого від                     31 травня 2020 року про закриття кримінального провадження. 
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року вищезазначену ухвалу слідчого судді залишено без змін. 
У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про перегляд вказаногорішення в касаційному порядку.
Перевіривши доводи касаційної скарги, долучену до неї копію судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до ч. 4 ст. 424 Кримінального процесуального кодексу України (далі –КПК)  ухвала слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу оскарженню в касаційному порядку не підлягають.
Обмеження права на касаційне оскарження ухвали слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку та ухвали апеляційного суду за результатом такого перегляду визначено законодавцем і прямо передбачене процесуальним законом. Таке обмеження відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційним та обґрунтованим.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини першої статті 129 Конституції України).
Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення ("Кромбах проти Франції").
З касаційної скарги та долученої до неї копії судового рішення вбачається, що ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_4 була переглянута в апеляційній інстанції по суті та по ній винесено вмотивоване рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала апеляційного суду не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК, а тому у відкритті касаційного провадження скаржниці необхідно відмовити.
Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року щодо неї.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_5                                              ОСОБА_2                                                 ОСОБА_3