Головуючий у І інстанції  Яковлєва Л.В.
Провадження №22-ц/824/6972/2021                                                              Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.

                                                                
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
     27 травня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
              головуючого судді:       Матвієнко Ю.О.,
              суддів:                            Гуля В.В., Мельника Я.С.,
              при секретарі:                  Ковтун М.В.,   
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УДЕН-УКРАЇНА» про захист прав споживачів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив про його задоволення, посилаючись на те, що в його будинку 27 січня 2020 року вийшов з ладу газовий котел, у зв`язку із чим ОСОБА_1 прийшов до ТЦ «Епіцентр», щоб обрати та придбати електрокотел, оскільки давно мав намір перейти на електроопалення. В торговому приміщенні до позивача підійшов представник компанії «Юден-С» ОСОБА_2 та запропонував сучасні енергозберігаючі системи опалення, панелі «Юден-С», що швидко і легко монтуються та забезпечують житло теплом. Також  представник показав ОСОБА_1 паспорти до панелей з наведеною в них інформацією і запевнив, що замовити напряму на заводі буде дешевше для покупця, ніж придбавати панелі у ТЦ «Епіцентр». Після цього ОСОБА_2 зателефонував до компанії і позивачу представник компанії ОСОБА_3 в телефонному режимі повідомила про переваги продукції заводу, здійснила підрахунок п`яти панелей на суму 9 118 грн. 00 коп. та чотирьох автоматів вимикачів на суму 367 грн. 00 коп. та оформила замовлення. Вищевказана продукція була придбана позивачем 31 січня 2020 року, що підтверджується експрес-накладною за № 20450201159054.
Через добу, після встановлення вказаних вище панелей та автоматів вимикачів, у оселі позивача підвищення температури повітря не відбулось, хоча самі панелі були гарячими та працювали. У зв`язку з викладеним ОСОБА_1 зателефонував до компанії і її представник ОСОБА_4 порекомендувала зробити десятидобову витримку панелей в робочому стані в приміщенні. Дані вимоги позивач виконав, але підвищення температури повітря в приміщенні так і не відбулось.
Під час витримки панелей позивач ознайомився з рекламною продукцією до товару та встановив, що панелі працюють за умови гарної теплоізоляції стін будинку, проте стіни будинку ОСОБА_1 не мають теплоізоляції; панелі обігрівають приміщення 10 м.кв. з висотою стель 2,5 м., а у будинку кімнати по площі вдвічі більші та висота стелі 3,1 м.; в будинку відсутня стабільна напруга, але це є обов`язковою умовою та у пам`ятці на товар також вказано, що на прогрів стін потрібно 7-10 днів, а підвищення чи зменшення температури на 1?від 20 градусів призводить до збільшення витрат електроенергії на 5-7%.
За наявності такої повної інформації про товар на момент замовлення покупки, споживач - позивач ОСОБА_1 не зробив би свій вибір на користь вказаних вище панелей компанії «Юден-С», оскільки, на його думку, придбані панелі за своїми характеристиками не відповідали вимогам споживача, а продавець повну і необхідну інформацію приховав та нав`язав позивачу товар, який не підходить для встановлення в його житловому будинку. Через це позивач зателефонував до компанії та повідомив про повернення раніше придбаного товару на підставі п. 1 ст. 8 та п. 1 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 708 ЦК України.
11 лютого 2020 року позивач відправив панелі за вказаною йому адресою. Згідно отриманої смс від Нової пошти, ОСОБА_1 дізнався, що відповідач отримав відправлення 13 лютого 2020 року, однак лише 19 лютого 2020 року йому зателефонувала ОСОБА_3 та повідомила, що панелі прийшли з пошкодженням товарного виду, прислала фото з виявленими дефектами та зазначила про складення акту передачі від 17 лютого 2020 року.
Також на ім`я позивача 26 лютого 2020 року надійшов лист, яким відповідач повідомив про можливість отримання грошових коштів лише за автоматичні вимикачі, а у прийнятті повернутих панелей відмовив.
Після цього, товар засобами Нової пошти повернуто позивачу, проте отримати панелі він не зміг через те, що отримувачем та відправником зазначено одну й ту саму особу, представника компанії ОСОБА_5 . Наведене унеможливлює отримання ОСОБА_1 даного відправлення з панелями та вимикачами.
Вищенаведені дії ТОВ «УДЕН-УКРАЇНА», на думку позивача, є такими, що порушують його права, як споживача, передбачені п. 7 ст. 15 та ст. 8, 9 Закону України «Про захист прав споживача».
Також ОСОБА_1 у позові посилався на те, що через вказані вище події, у зимній період в його будинку було нестерпно холодно і це призвело до застуди і хвороби дружини, витрачання коштів на лікування, турботу про здоров`я і прикладання зусиль для налагодження нормального життєвого простору, що в сукупності завдало позивачу моральну шкоду, яку він оцінив у 6 000 грн. 00 коп.
Враховуючи викладене, позивач просив суд зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «УДЕН-УКРАЇНА»: 1) припинити дію, яка порушує право на повернення непотрібного споживачу товару продавцю, при розірванні договору купівлі та на підставі п.п.1 п.1 ст. 8, п.п.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів»  та п.п.4 п. 1 ст.708 ЦК України зобов`язати продавця на підставі п. 2 ст. 625 ЦК України повернути позивачу сплачену ним суму в розмірі 9 505 грн. 00 коп. з урахуванням встановленого індексу інфляції, за весь час прострочення грошового зобов`язання, а також 3% річних від простроченої суми, що на 14 травня 2020 року становить 147 грн. 00 коп., за повернутий фальсифікований товар, без необхідних для експлуатації у споживача властивостей; 2) стягнути з відповідача на користь позивача суму 95 050 грн. 00 коп., що в десятикратному розмірі перевищує неповернуту суму боргу за повернутий, але не оплачений товар, на підставі п.1 ст.23 Закону; 3) на підставі п. 6 ст. 9 та п. 6 ст. 12 Закону визнати факт, що в результаті ненадання продавцем документа, який засвідчує факт здійснення правочину продажу поза торговельним приміщенням, такий правочин не є підставою для виникнення обов`язків для споживача по збереженню товарного виду продукції відповідача; 4) на підставі п.п.3 п.7 ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» відшкодувати позивачу реальні збитки по електроенергії в сумі 1 646 грн. 40 коп., які він поніс при безрезультатному випробуванні панелей протягом 11 днів, по рекомендації продавця; 5) стягнути на підставі п.п.7 п.1 ст.23 Закону з відповідача на користь ОСОБА_1 суму 2 851 грн., що становить 30% вартості реалізованого товару, за ненадання інформації про підприємства в Київській області, що мають приймати претензії споживачів по неякісному товару; 6) стягнути на підставі п.п.3 п.2 ст.15 Закону з відповідача на користь позивача суму 368 грн. 00 коп. матеріальних збитків за ненадання інформації про ціну одиниці запропонованого товару; 7) стягнути на підставі п.9 ст.12 ЗУ «Про захист прав споживачів» та п. 5 ст. 709 ЦК України з відповідача на користь позивача суму 8 554 грн. 50 коп., як неустойку в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожен день неповернення грошей за повернутий товар. Розрахунок зроблений станом на 13 травня 2020 року; 8) стягнути на підставі п.п.12 п. 1 ст. 23 Закону з відповідача на користь позивача у розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн. 00 коп., за примушування споживача в придбаванні непотрібної для нього продукції і не сприяння споживачеві у вільному виборі продукції, згідно вимог п.2 ст.17 Закону; 9) за невиконання створеного грошового зобов`язання на підставі ст.231 Господарського кодексу України, ст. 1048 ЦК України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 873 грн. 11 коп.; 10) на підставі п. 5 ст. 12 ЗУ «Про захист прав споживачів» визнати факт переходу з 05 квітня 2020 року у власність ОСОБА_1 продукції заводу - продавця (п`ять панелей по 700 ват та чотири автомати вимикачі) по закінченню шістдесяти днів з дати її отримання (31 січня 2020 року); 11) на підставі ст. 1172 ЦК України зобов`язати відповідача у десятиденний термін з дня набрання рішенням суду законної сили, повернути позивачу його власність, а саме п`ять панелей по 700 ват та чотири автомати вимикачі; 12) стягнути на підставі ст. 22 Закону з відповідача на користь позивача завдану моральну шкоду в розмірі 6 000 грн. 00 коп., а також просив покласти судові витрати на відповідача.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав на нього апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення його вимог у повному обсязі. Обгрунтовуючи скаргу, позивач посилався на те, що відповідач порушив вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», наслідком чого стало порушення його прав, як споживача, які в зв`язку із цим підлягають судовому захисту.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.   
Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що 31 січня 2020 року ОСОБА_2 здійснив грошовий переказ на суму 8 920 грн. 00 коп. на ім`я ОСОБА_5 за електричне обладнання і матеріали, що підтверджується заявкою на переказ грошових коштів Ні 2041028829 від 31 січня 2020 року та експрес-накладною за № 20450201159054 (а.с.40). Переліку, за яке саме обладнання та матеріали здійснено платіж суду сторонами надано не було.
З пояснень позивача судом встановлено, що хоча покупку оформлено і оплачено ОСОБА_2 , її дійсним покупцем і отримувачем п`яти панелей УДОН 700 та чотирьох автоматів вимикачів є саме позивач ОСОБА_1 , що також підтверджується підписом позивача у гарантійному талоні на опалювальні прилади (а.с.36).
При отриманні придбаного майна у відділенні Нової пошти було здійснено огляд посилки, внаслідок чого не виявлено ушкоджень чи інших недоліків, які б унеможливили прийняття чи використання приладів. Дані обставини підтверджуються поясненнями позивача та відміткою на експрес-накладній про здійснений огляд в момент отримання (а.с.40). 
Отримавши придбані панелі УДОН 700 та автомати вимикачі, позивач встановив їх у житлових приміщеннях власного будинку та використовував протягом десяти днів. Протягом перших днів використання опалювальних приладів позивач встановив, що за їх допомоги житлове приміщення не обігрілось і, як наслідок, температура повітря не піднялась, відтак не досягнуто мети, з якою дані панелі придбавались.
Незважаючи на вказане, ОСОБА_1 продовжив їх використання та переконавшись, що житлове приміщення за допомоги придбаних приладів не обігрілось, вирішив повернути їх виробнику продавцю, у зв`язку з чим 11 лютого 2020 року засобами компанії перевізника ТОВ Нова пошта, направив їх посилкою ОСОБА_5 , оскільки саме ця особа здійснила їх відправлення. Наведене підтверджується експрес-накладною за № 59000486287658 (а.с.40).
Частиною 3 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що в разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними приміщеннями або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж.
Позивачем, всупереч вимог ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надано суду жодних доказів на підтвердження претензійного спілкування з відповідачем чи повідомлення у будь-який спосіб про наміри розірвати договір купівлі-продажу та повернути придбане майно до моменту відправлення опалювальних панелей разом з автоматами вимикачів.
Згідно смс, отриманого позивачем о 10 год. 25 хв. від компанії Нова пошта, ОСОБА_1 дізнався, що 13 лютого 2020 року кур`єр ОСОБА_6 (засіб зв`язку НОМЕР_1 ) мав здійснити доставку відправлення за № 59000486287658 на адресу АДРЕСА_1 , до сплати 10 277 грн. 00 коп. (а.с.47). При цьому інших належних та допустимих доказів того, що саме в цей день відповідач отримав повернутий позивачем поштою товар, матеріали справи не містять.  
При цьому, компанією ТОВ Нова пошта та ТОВ «УДЕН-УКРАЇНА» 17 лютого 2020 року складено акти прийому - передачі за участі начальника логістики Соколова Д.О., укладальника - пакувальника ОСОБА_7 та представника ТОВ Нова пошта, якими встановлено, що повернутий споживачем товар (ТНТ № НОМЕР_2 ) у виді приладів опалювальних побутових УДЕН 700 (5 шт.), кожен з яких має механічні пошкодження (надколи фарби, подряпини, що міг спричинити монтаж), які не пов`язані з перевезенням, оскільки упаковка, в якій їх відправлено, ціла та не має пошкоджень (а.с.21-22). Також дані обставини зафіксовано засобами фотозйомки (а.с.24, 26-28, 42-46).
Листом ТОВ «УДЕН-УКРАЇНА» за № 22/14 від 26 лютого 2020 року доведено до відома позивача про виявлені пошкодження на п`яти опалювальних панелях та через це відмовлено у поверненні коштів за них. Також повідомлено про те, що продавець приймає терморегулятори та у зв`язку з цим ОСОБА_1 може отримати їх вартість в розмірі 1 240 грн. 00 коп. Роз`яснено, що для реалізації даного права споживач має написати відповідного змісту заяву та надати банківські реквізити, за якими товариство здійснить перерахунок грошових коштів. Додатково повідомлено, що опалювальні панелі повернено позивачу та вони перебувають на складі компанії перевізника ТОВ Нова пошта, які слід забрати. Роз`яснено також можливість забезпечити на адресу проживання ОСОБА_1 технічного спеціаліста, представника електромонтажної організації, з метою надання рекомендацій та безкоштовної консультації щодо встановлення системи електричного опалення з урахуванням характеристик будинку споживача (а.с.19-20).
У відповідь на даний лист позивач відправив працівнику відповідача ОСОБА_8 , смс на мобільний номер зв`язку, зміст якого зводиться до того, що ОСОБА_1 не вважає за можливе встановити продукцію ТОВ «УДЕН-УКРАЇНА» для опалення власної оселі та не вбачає способів врегулювання даного спору. Щодо можливості отримати грошові кошти за автоматичні вимикачі, зазначив, що дані кошти не врятують його ситуації по відсутності тепла в оселі (а.с.23).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.
Згідно п. 4 - 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб, зокрема, мають право на: необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної»; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.
Частиною 3 ст. 8 Закону регламентовано право споживача, вимоги за ч. 1 цієї статті, пред`являти на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача.
За змістом ч. 1, 2 ст. 15 вказаного Закону споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.
Така інформація доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), визначеним відповідними нормативно-правовими актами, у тому числі технічними регламентами, або прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування. Інформація про продукцію може бути розміщена у місцях, де вона реалізується, а також за згодою споживача доводитися до нього за допомогою засобів дистанційного зв`язку.
З матеріалів справи вбачається, що позивачу ОСОБА_1 перед придбанням товару було надано інформацію про нього консультантом у магазині « Епіцентр », а також представником виробника по телефону, що не заперечувалося і самим позивачем. Зокрема, ОСОБА_1 підтвердив факт надання йому інформації, в тому числі факт надання для ознайомлення технічного паспорту до опалювальних панелей в момент їх вибору в ТЦ «Епіцентр» представником компанії Давиденко О.Д., а після цього, засобами телефонного зв`язку представником компанії виробника ОСОБА_9 .
Доказів того, що інформація доведена позивачу представниками відповідача не в повному обсязі чи недостовірна, суду не надано, як і не доведено, що саме і в якому обсязі було роз`яснено ОСОБА_1 при виборі приладів опалення.
При цьому, ч. 3 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, серед іншого, обов`язок споживача перед початком експлуатації товару уважно ознайомитись з правилами експлуатації, викладеними в наданій виробником (продавцем, виконавцем) документації на товар; в разі необхідності роз`яснення умов та правил використання товару - до початку використання товару звернутися за роз`ясненнями до продавця (виробника, виконавця) або до іншої вказаної в експлуатаційній документації особи, що виконує їх функції.
Наведене узгоджується і з вимогами частини 1, наведеними в технічному паспорті, інструкції з монтажу та експлуатації радіатору опалення (а.с.36-38). Крім того, до даного технічного паспорту разом з придбаною продукцією споживачу надано пам`ятку з експлуатації системи променистого опалення та рекламні буклети з відображенням інформації про даний товар (а.с.34-35, 39).
У основних характеристиках приладу, наведених у технічному паспорті, вказано, що модель УДЕН 700 має найвищу споживчу потужність та становить 585-682 Вт, потребує напруги живлення 220-230 В., об`єм приміщення, який обігрівається за його допомоги - не більше 35 м.кв., спосіб установки - настінний з тривалим режимом роботи.
В п. 1-3, 6, 7 пам`ятки з експлуатації системи променистого опалення вказано, що перші 7-10 днів опалювальна система буде прогрівати і, за необхідності, висушувати конструкції приміщення. В цей період витрати електроенергії, поки система не вийде на нормальний режим роботи, будуть перевищувати розрахункові показники. Рекомендовано вмикати опалення за перших ознак зниження температури повітря. Щоб досягти максимальної економії та комфорту, не допускати охолодження стін і надалі, адже повторний прогрів - це додаткові витрати електренергії. Найекономніший робочий режим системи - це постійна підтримка заданої температури. Оптимальною вважається температура 20 ?, підвищення/зниження температури на 1 ?призводить до збільшення/зниження витрат електроенергії на 5-7%. Нормальну роботу обігрівачів забезпечує напруга 215-240 вольт. Якщо напруга в мережі нижча - рекомендовано використовувати стабілізатор напруги. За якість електроенергії у мережі відповідає енергопередаюча організація. Фінансові витрати на електроопалення безпосередньо залежать від теплоізоляції приміщення.
Враховуючи те, що вся документація (технічний паспорт, інструкція з монтажу та експлуатації радіатору опалення; пам`ятка з експлуатації системи променистого опалення та рекламні буклети) була надіслана споживачу разом з товаром і є інформацією про прилади опалення, з якою ОСОБА_1 зобов`язаний був ознайомитись перед експлуатацією панелей та, у разі необхідності, мав можливість звернутись до виробника-продавця за роз`ясненнями щодо умов та правил використання до початку їх експлуатації, обґрунтованим є висновок суду про те, що позивач отримав від відповідача всю необхідну про товар інформацію.
Крім того, якщо позивач достеменно знав, що стіни його будинку не утеплені та електропостачання не є постійним, він мав одразу після ознайомлення з інформацією, наведеною у пам`ятці та технічному паспорті, відмовитись від можливої експлуатації опалювальних приладів та повернути їх виробнику - продавцю. Не зважаючи на це, знаючи про наявні перешкоди у використанні придбаних приладів, ОСОБА_1 розпочав експлуатувати та використовував це обладнання протягом десяти днів.
З урахуванням наведеного, правильним є висновок суду про те, що позивач був в повній мірі поінформованим представниками відповідача про всі технічні характеристики придбаного майна, умови його встановлення і використання, а тому його посилання на порушення ТОВ «УДЕН-УКРАЇНА» Закону України «Про захист прав споживачів» в частині надання неповної, недостовірної інформації чи її приховуванні від споживача, є безпідставними.
Погоджується колегія суддів і з висновками суду про недоведеність позивачем наявності у придбаному ним товарі істотних недоліків та застосування в зв`язку із цим відповідних, передбачених законом, наслідків у вигляді повернення сплаченої ним суми 9 505,00 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання, а також 3% річних від простроченої суми, що на 14 травня 2020 року становить 147 грн. 00 коп. за повернутий фальсифікований товар, без необхідних для експлуатації у споживача властивостей, виходячи з наступного.
Згідно п.п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми.
Істотним недоліком, згідно п. 12, 27 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» є недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.
Фальсифікована продукція - це продукція, виготовлена з порушенням технології або неправомірним використанням знака для товарів та послуг, чи копіюванням форми, упаковки, зовнішнього оформлення, а так само неправомірним відтворенням товару іншої особи.
Позивачем суду не надано жодних доказів наявності у придбаного ним товару ознак його фальсифікації чи наявності істотного недоліку.
Згідно ч. 14 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Споживач має право брати участь у перевірці якості товару особисто або через свого представника.
Враховуючи факт недоведеності наявності істотних недоліків у придбаному позивачем товарі, правильним є висновок суду про відсутність підстав для розірвання договору в порядку, визначеному п.п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону та повернення придбаного товару. 
Крім того, згідно ч. 7 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» для здійснення права на розірвання договору споживач повинен зберігати одержану продукцію у незмінному стані, однак ця умова позивачем дотримана не була, що підтверджується наявними у справі доказами.
Правильним є і висновок суду в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача 95 050 грн. 00 коп., що в десятикратному розмірі перевищує неповернуту суму боргу за повернутий, але не оплачений товар, на підставі п. 1 ст. 23 Закону.
Так, згідно ч. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність, зокрема, за відмову споживачу в реалізації його прав, установлених частиною першою статті 8, частиною першою статті 9 і частиною третьою статті 10 цього Закону, - у десятикратному розмірі вартості продукції виходячи з цін, що діяли на час придбання цієї продукції, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Разом з тим, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту відмови йому у реалізації його прав, установлених частиною першою статті 8, частиною першою статті 9 і частиною третьою статті 10 цього Закону, тому підстави для притягнення відповідача до вищевказаної відповідальності відсутні.
Обгрунтованим є і рішення суду в частині відмови у визнанні факту, що в результаті ненадання продавцем документа, який засвідчує факт здійснення правочину продажу поза торговельним приміщенням, такий правочин не є підставою для виникнення обов`язків для споживача по збереженню товарного виду продукції відповідача.
Так, згідно ч. 6 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо споживачеві не було надано документ (електронний документ), який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями, такий правочин не є підставою для виникнення обов`язків для споживача.
Проте, відповідно п. 7 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», або іншими документами.
В матеріалах справи наявні докази здійснення оплати, відправлення/отримання товару і його прийняття позивачем (особистий підпис в технічному паспорті), а відтак, в силу вимог п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідачем надано ОСОБА_1 документ, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями.
Необгрунтованою є і вимога ОСОБА_1 про стягнення на підставі п.п.7 п. 1 ст. 23 Закону з відповідача на свою користь суми 2 851 грн., що становить 30% вартості реалізованого товару за ненадання інформації про підприємства в Київській області, що мають приймати претензії споживачів по неякісному товару, виходячи з наступного.
Відповідно п. 7 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена відповідальність за порушення законодавства про захист прав споживачів, зокрема у разі відсутності необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію або продавця (у випадках, визначених Законом України «Про електронну комерцію») - у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб`єкт господарської діяльності не веде обов`язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Тобто, норма, якою позивач обґрунтував вищевказану вимогу до ТОВ «УДЕН-УКРАЇНА» не регламентує вказаних ОСОБА_1 зобов`язань та відповідних їм наслідків. Більш того, за наслідком невиконання зобов`язань, передбачених ст. 23 Закону, згідно ч. 2 цієї статті такі суми штрафів зараховуються не на користь споживача, а в дохід державного бюджету.
Проте, у ч. 4 ст. 8 та п. 12 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що продавець і виробник під час продажу (реалізації) товару зобов`язані інформувати споживача про підприємства, що задовольняють вимоги, встановлені частинами першою і третьою цієї статті. За ненадання такої інформації встановлюється відповідальність згідно із статтями 15 і 23 цього Закону. Інформація про продукцію повинна містити дані про найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.
Разом з тим, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження доводів про звернення до відповідача як до придбання приладів, так і після їх отримання/використання та, як наслідок, ненадання такої інформації представниками ТОВ «УДЕН-УКРАЇНА» під час продажу (реалізації) товару чи під час їх експлуатації ОСОБА_1 , тому правильним є висновок суду про відмову у задоволенні цієї вимоги позивача.
Обгрунтовано відмовлено судом і у стягненні з відповідача на користь позивача на підставі п.п.3 п. 2 ст.15 Закону суми в розмірі 368 грн. 00 коп., як матеріальних збитків за ненадання інформації про ціну одиниці запропонованого товару, оскільки судом при розгляді справи було встановлено достовірність, повноту і всебічність надання позивачу  інформації по товару, який він мав намір придбати та врешті придбав. 
Погоджується колегія суддів і з рішенням суду в частині відмови у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на підставі п.п. 12 п. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» з відповідача на свою користь 8 500 грн. 00 коп. за примушування споживача в придбаванні непотрібної для нього продукції і не сприяння споживачеві у вільному виборі продукції, згідно вимог п. 2 ст.17 Закону, виходячи з наступного.
У пункті 12 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» вказано, що у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть, зокрема, відповідальність за обмеження або відмову в реалізації прав споживачів, установлених частиною другою статті 17 цього Закону, - у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно ч. 2 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне використання електронних платіжних засобів з урахуванням режиму роботи та обов`язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України. Продавець (виконавець) зобов`яза-ний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі продукції та форм її оплати. Забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або непотрібного йому асортименту, у будь-який спосіб обмежувати використання ним електронних платіжних засобів, якщо відповідно до законодавства продавець (виконавець) зобов`язаний приймати їх до сплати.
Жодних доказів на підтвердження факту примушування придбавати продукцію неналежної якості або непотрібного йому асортименту позивачем суду надано не було. В той же час, дії представника ТОВ «УДЕН-УКРАЇНА» при ознайомленні позивача з асортиментом відповідача навпаки свідчать про добросовісність та всіляке сприяння споживачу у виборі та придбанні товару. Наведене проявилось в наданні всебічної інформації про асортимент виробника, наданні для ознайомлення технічного паспорту на продукцію та роз`ясненні можливості придбати обрану модель як в ТЦ «Епіцентр», так і безпосередньо у виробника. Зважаючи на це, позивач здійснив вибір та виявив бажання придбати опалювальне обладнання у виробника. Під час телефонної розмови, працівник відповідача ОСОБА_3 також надала інформацію про обрану модель та здійснила калькуляцію вартості необхідної кількості панелей та автоматів вимикачів.
ОСОБА_1 , будучи обізнаним про вартість обраного опалювального приладдя та будучи свідомою людиною, розуміючи значення своїх дій, пристав на цю пропозицію у зв`язку з чим оформив замовлення та оплатив його. Відтак, суд дійшов правильного висновку про недоведеність доводів позивача про примушування до придбавання непотрібної для нього продукції та щодо несприяння у вільному виборі продукції, та, як наслідок, обґрунтовано відмовив у стягненні за це з відповідача на користь позивача штрафних санкцій.
Щодо вимоги ОСОБА_1 про визнання на підставі п. 5 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» факту переходу з 05 квітня 2020 року у його власність  продукції заводу - продавця (п`ять панелей по 700 ват та чотири автомати вимикачі) по закінченню шістдесяти днів з дати їх отримання (31 січня 2020 року), то судом обґрунтовано зазначено наступне.
Відповідно п. 4 ч. 5 ст. 12 вказаного Закону у разі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, обов`язок споживача зберігати у себе продукцію припиняється по закінченні шістдесяти днів після її одержання. Якщо продавець (виконавець) не вживає заходів для повернення її собі протягом зазначеного періоду, така продукція переходить у власність споживача без виникнення зобов`язання з оплати її вартості.
Важливим моментом в даному випадку є факт розірвання самого договору, який став передумовою договірних стосунків між виробником/продавцем та споживачем.
Більш того, у разі, якщо споживач намагається повернути виробнику/продавцю при розірванні договору придбаний товар, але продавець не вживає заходів для повернення його собі протягом зазначеного періоду, така продукція переходить у власність споживача без виникнення зобов`язання з оплати її вартості.
Разом з тим, в даному випадку застосування даної норми є недоцільним, оскільки ТОВ «УДЕН-УКРАЇНА» прийняло відправлення позивача, однак після огляду за участі компетентних осіб було встановлено та складено акт прийому-передачі, де вказано про порушення ОСОБА_1 вимог Закону щодо первинного цілісного стану придбаного товару, у зв`язку з чим йому і було відмовлено у розірванні договору в частині обігрівальних панелей та у поверненні грошових коштів за них. Відтак, відповідач вжив заходів для повернення товару собі протягом визначеного у Законі періоду, проте з незалежних від власної волі обставин, вирішив повернути їх позивачу, як власнику майна, та відмовив у розірванні договору.
Враховуючи викладене, вимоги позивача в цій частині є безпідставними та обґрунтовано залишені судом першої інстанції без задоволення.
Вимога ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача на підставі ст. 1172 ЦК України у десятиденний термін з дня набрання рішенням суду законної сили, повернути позивачу його власність, а саме п`ять панелей по 700 ват та чотири автомати вимикачі, також обґрунтовано залишена судом без задоволення, оскільки позивач через неприйняття ТОВ «УДЕН-УКРАЇНА» товару та відмову у розірванні договору купівлі-продажі, і досі є власником п`яти опалювальних панелей по 700 ват та чотирьох автоматів вимикачів.
Листом ТОВ «УДЕН-УКРАЇНА» за № 22/14 від 26 лютого 2020 року позивачу, серед іншого, доведено до відома, що опалювальні панелі повернено йому і вони перебувають на складі компанії перевізника ТОВ Нова пошта, однак ним не отримані, у зв`язку з чим кожного дня нараховується грошова сума за зберігання відправлення. Також вказано, що ТОВ Нова пошта протягом 30 днів, якщо вантаж не забирається отримувачем чи відправником, має право утилізувати його (а.с.19-20).
Наведе свідчить про відсутність підстав стверджувати про незаконне утримання відповідачем чужого майна та його повернення власнику - позивачу.
Разом з тим, згідно експрес-накладної ТОВ Нова пошта за № 59000488793049 встановлено, що відповідачем чи представником компанії перевізника помилково зазначено отримувачем та відправником даного відправлення одну й ту саму особу, а саме - ОСОБА_5 (а.с.40).
Таким чином, правильним є висновок суду про необізнаність відповідача про дану помилку, через яку ОСОБА_1 позбавлений можливості отримати адресоване йому відправлення. В той же час, позивач не звертався до відповідача з вимогою/проханням щодо усунення перешкод в отриманні даного відправлення та внесення змін у дані отримувача. Доказів протилежного суду не надано.
Відтак, позивач сам не вчиняє дії по реалізації своїх прав щодо отримання поверненого майна, яке є його власністю з моменту придбання, а саме 31 січня 2020 року.
Оскільки судом під час розгляду справи не було встановлено порушень вимог Закону України «Про захист прав споживачів» зі сторони відповідача, обґрунтованим є його висновок про відмову у стягненні з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 6 000 грн., зважаючи на те, що задоволення цієї вимоги повністю залежить від встановлення факту порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів».
За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження наявності передбачених законом підстав для задоволення його вимог про захист прав споживача, в зв`язку із чим законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні його позову.   
Доводи апеляційної скарги позивача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норми процесуального права може бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, з дотриманням норм матеріального права.
Інші доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди позивача з висновками суду щодо їх оцінки. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 без задоволення.  
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
 
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2021 року - залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
     Головуючий:
 
     Судді: