ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

27 квітня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №592/14806/20 
Номер провадження 22-ц/816/658/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Ткачук С. С. 
з участю секретаря судового засідання -Назарової О.М., 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 лютого 2021 року, у складі судді Костенка В.Г., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 11 лютого 2021 року, 
                                                  в с т а н о в и в :
30 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини. 
Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 квітня 2012 року, справа № 1806/2-249/12, з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до її повноліття, починаючи стягнення з 14 лютого 2012 року. Посилаючись на зміну сімейного та майнового стану, у зв`язку з перебуванням на його утриманні непрацюючої дружини – ОСОБА_4 , народженням ІНФОРМАЦІЯ_2 сина – ОСОБА_5 , та необхідністю надання матеріальної допомоги непрацездатним батькам, просив зменшити розмір аліментів на дочку з 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 1/6 частини з всіх видів доходів, але не нижче 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня подачі цього позову.   
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Змінено з дня набрання рішенням законної сили розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 квітня 2012 року по справі № 1806/2-249/12, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини, доньки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Вказує, що позивачем не надано ніяких доказів про наявність підстав для зменшення визначеного до стягнення з нього розміру аліментів, не підтверджено факту погіршення його матеріального стану і з розміру сплачених аліментів за 2020 рік навпаки вбачається збільшення доходів платника аліментів. Доводить, що сам по собі факт народження у позивача сина від іншого шлюбу не впливає на його матеріальне становище та можливість сплачувати аліменти на дочку ОСОБА_6 , оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок утримання однієї дитини порівняно з іншою. Вважає, що при ухваленні рішення судом не взято до уваги правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року № 565/2071/19.
Зазначає, що не отримувала відповідь на відзив, про який зазначено у рішенні суду, через що була позбавлена можливості подати свої заперечення та додаткові докази, тому просить апеляційний суд врахувати довідки про стан здоров`я дитини – ОСОБА_3 , яка через наявні хвороби перебуває на диспансерних обліках лікарів, потребує спеціального харчування та догляду.     
У відзиві на апеляційну скаргу  позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, відповідача ОСОБА_2 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Супруна Д.В., який заперечував проти її задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає. 
Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 з 31 серпня 2005 року по 09 квітня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дочку – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4 зв, 6, 7, 8). 
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 квітня 2012 року, справа № 1806/2-249/12, із ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до її повноліття, починаючи стягнення з 14 лютого 2012 року (а.с. 8).
Виконавчий лист № 1806/2-249/12, виданий 20 квітня 2012 року Ковпаківським районним судом м. Суми, перебуває на виконанні Ковпаківського ВДВС м. Суми Головного ТУЮ у Сумській області. Постановою державного виконавця від 17 травня 2019 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 (а.с. 9).
Із 18 вересня 2013 року відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 , з яким мають спільну дочку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 30, 31).
Із 24 липня 2015 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , мають спільного сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 11, 12).
Задовольняючи позовні вимоги про зменшення розміру аліментів на утримання дочки сторін, суд першої інстанції послався на те, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення з  ОСОБА_1 аліментів на дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, змінився його сімейний та матеріальний стан. Врахувавши наявність на утриманні позивача малолітнього сина від іншого шлюбу та непрацюючої дружини, перебування у повторному шлюбу та працездатність відповідача, виходячи з положень статей 182, 192 СК України, вважав за необхідне зменшити розмір аліментів до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Проте, з таким висновком місцевого суду колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 
Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. 
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;  2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;  3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;  3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення .
Частиною 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
У ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач обґрунтував його тим, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народився син від іншого шлюбу  ОСОБА_12 .
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд першої інстанції, в порушення вищевказаних вимог закону не звернув уваги на те, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження ІНФОРМАЦІЯ_2 дитини – ОСОБА_5 , не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дитини від першого шлюбу.
Так, суд  не врахував те, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Навпаки, із довідки Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у м. Суми Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми) про отримання аліментів від 15 січня 2021 року № 11 вбачається, що за період 2020 року доходи позивача істотно збільшилися. В січні 2020 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 2002,24 грн аліментів, в червні 2020 року – 7392,74 грн, в грудні 2020 року – 17020,38 грн (а.с. 29). 
Слід зазначити, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження іншої дитини без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. 
Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19.
Також, необхідно врахувати, що позивачем не надано доказів перебування на його утриманні непрацездатних батьків, відсутності у них самостійного доходу чи його недостатність для забезпечення потреб. 
Отже, зменшення розміру аліментів, визначеного рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 квітня 2012 року, справа № 1806/2-249/12, який відповідає вимогам сімейного законодавства, у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину від іншого шлюбу – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та непрацюючу дружину, без підтвердження погіршення його матеріального становища, за встановлених обставин збільшення доходів останнього, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме її інтересам. 
Встановивши обов`язок позивача надавати матеріальну допомогу дітям, місцевий суд належним чином не мотивував свій висновок про визначення розміру аліментів саме у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу), не провівши належну оцінку матеріального стану позивача, а також інтересів дитини – ОСОБА_3 .
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Доводи ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 про те, що апеляційна скарга містить суперечності з посиланням на норми законодавства про те, що зміна сімейного стану платника аліментів є самостійною підставою для зміни розміру аліментів, в той же час вона заперечує проти зміни розміру аліментів, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки позов ним заявлено з двох підстав, як у зв`язку їз зміною сімейного, так і матеріального стану. Отже  і доведенню підлягали обидві підстави.
Проте, позивачем не доведено, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів  погіршився його матеріальний стан, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.
Його твердження про те, що витрати, які він несе на утримання своєї старшої доньки, більше ніж достатні на одну дитину відповідного віку, не є передбаченою ст. 192 СК України підставою для зменшення розміру аліментів.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 квітня 2012 року, відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК  України рішення підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового судового рішення про відмову позивачу у задоволенні його позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, при задоволенні апеляційної скарги з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 1261 грн 20 коп на відшкодування фактично понесених судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 367-369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд   
                                               п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 лютого 2021 року та прийняти постанову.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1261 грн 20 коп компенсації судового збору за апеляційний перегляд справи.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий  -                                                                           О.Ю. Кононенко

Судді:                                                                                        В.І. Криворотенко

                                                                                                   С.С. Ткачук