Постанова
Іменем України
 
26 травня 2021 року
м. Київ 
 
справа № 463/5828/15-ц
провадження № 61-8596св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Русинчука М. М., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - житлово-будівельний кооператив «Бузковий 2018» (раніше - житлово-будівельний кооператив «Винники-1»),
третя особа - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 06 лютого 2018 року у складі судді: Гирич С. В., та постанову Львівського апеляційного суду від 18 березня 2019 року в складі колегії суддів: Цяцяка Р. П, Крайник Н. П., Шеремети Н. О.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2015 року ОСОБА_1  звернувся із позовом до ЖБК «Бузковий 2018» (раніше ЖБК - «Винники-1) про визнання права власності.
 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 25 червня 2014 року між сторонами укладено договір суперфіцію, посвідчений приватним нотаріусом Маслей І. Г.
 
Згідно умов вказаного договору суперфіціар надає, а суперфіціарій приймає в строкове користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,8960 га, кадастровий номер 4610160300:01:002:0026, цільове призначення: для будівництва та обслуговування зблокованої котеджної забудови. Відповідно до внесених до договору змін, суперфіціар отримує у власність 10 % від загальної збудованої площі всіх приміщень, а саме в секціях № 4, 5, 6, 7. Право власності на зазначену нерухомість оформляється за суперфіціаром безпосередньо після проведення первинної технічної інвентаризації та введення в експлуатацію та реєстрації декларації про готовність будівництва до експлуатації. Секція № 4 введена в експлуатацію, зареєстровано декларацію про готовність будівництва до експлуатації, проведена первинна технічна інвентаризація.
 
Позивач звертався до відповідача щодо виконання умов договору, однак такі не виконані. Відповідно до пункту 8.1.2 договору позивач, як суперфіціар, має право на  розрахунки, передбачені розділом 4 договору. Майном є також майнові права, які є неспоживною річчю та визначаються речовими правами. Майнові права на нерухомість, що є об`єктом будівництва, не вважається речовими правами на чуже майно тому, що об`єктом цих прав є не чуже майно. Майнове право є складовою частиною майна, як об`єкта цивільних прав, та обумовлено договором з відповідачем, яким передбачено право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно. Вважав, що його права порушені, а тому звернувся із позов про захист майнових прав.
 
ОСОБА_1 , з урахуванням уточнення позовних вимог, просив:
визнати за ним майнові права на квартири АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції
 
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року в складі судді: Головатого Р. Я., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 01 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Левика Я. А., Бакуса В. Я., Гірник Т. А., позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартири АДРЕСА_1 .
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Судові рішення мотивовані тим, що відповідно до умов договору суперфіцію, укладеного між сторонами 25 червня 2014 року, з урахуванням змін, внесених 03 жовтня 2014 року та 23 квітня 2015 року, як плати за надання відповідачу для забудови земельної ділянки, яка знаходиться за вищевказаною адресою, позивач отримує у власність квартири АДРЕСА_1 , безпосередньо після проведення первинної технічної інвентаризації, введення в експлуатацію та реєстрації декларації про готовність будівництва до експлуатації. Оскільки декларація про готовність об`єкта до експлуатації зареєстрована, проте відповідачем на виконання умов договору не вчинено жодних дій для реєстрації за позивачем права власності на визначені договором об`єкти нерухомого майна, при цьому заперечується право останнього на вказане майно, то наявні підстави для задоволення позову.
 
Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року касаційну скаргу ЖБК «Винники-1» задоволено частково.
 
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 01 серпня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Суди не встановили з яких саме передбачених законом підстав та у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту, при цьому, неправильно застосувавши норми права, зробили помилковий висновок про задоволення позовних вимог.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції
 
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 06 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 18 березня 2019 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
Судові рішення мотивовані тим, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, тому суд повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Згідно заяви позивача про зміну предмету позову, а саме: про визнання за позивачем «майнових прав на квартири …», позивач визнав, що право власності на спірні квартири у нього не виникнуло. Вимог про застосування правових наслідків, передбачених статтею 611 ЦК України за порушення зобов`язання (в даному випадку - передбаченого договором суперфіції, укладеного між сторонами спору 25 червня 2014 року), позивач не заявляв. Тому у задоволенні позову необхідно відмовити за безпідставністю позовних вимог. Вимоги позивача є безпідставним, право власності на спірні приміщення - квартири АДРЕСА_1 не виникло, окрім того воно належить 3-й особі, а відповідно і майнові права на вказане майно, як складова частина права власності.
 
Аргументи учасників справи
 
У квітні 2019 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржені рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. При цьому посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що захист майнових прав на новостворене майно, прийняте до експлуатації та оформлене (зареєстроване) на іншу особу, у разі невизнання цією особою прав позивача на спірне майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист майнового права здійснюється на загальних засадах цивільною законодавства, зокрема на підставі статті 392 ЦК України При цьому рішення суту про захист порушеного права та визнання за позивачем прав на спірне майно є підставою для реєстрації такого права. Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності па новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Новостворене нерухоме майно стає об`єктом цивільних правовідносин з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації або державної реєстрації без врахування того, яким суб`єктом правовідносин здійснено такі дії та на якого суб`єкта цивільних правовідносин або сторону договору зареєстроване новостворене майно. Захист майнових прав на новостворене майно, прийняте до експлуатації та оформлене (зареєстроване) на іншу особу. У разі невизнання цією особою прав позивача на спірне майно здійснюється в порядку визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства, зокрема на підставі статті 392 ЦК України. При цьому рішення суду про захист порушеного права та визнання за позивачем прав на спірне манію є підставою для реєстрації такого права. Майнові права ОСОБА_1 обумовлені договором суперфіцію від 25 червня 2014 року, який передбачав право набуття в майбутньому права власності па нерухоме майно, яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі умови, достатні для набуття речового права.
 
У грудні 2019 року ЖБК «Бузковий 2018» (раніше ЖБК - «Винники-1) через представника Сенькова А. І. надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, оскаржені рішення залишити без змін.
 
Відзив мотивований тим, що вимога позивача про застосування речово-правового способу захисту права не відповідає змісту спірних правовідносин, які є цивільно- правовим зобов`язанням, в якому позивач виступає кредитором. Порушення цивільно-правового зобов`язання має ті правові наслідки, які передбачені статтею 611 ЦК України. Вказана норма не передбачає виникнення у позивача (кредитора в зобов`язанні) речових прав та не дає можливості визнання такого права в судовому порядку. У задоволенні позову про визнання за позивачем майнових прав слід відмовити з огляду на висновки Верховного Суду України, викладені в постановах № 6-1732цс15 від 02 грудня 2015 року, № 6-1502цс15 від 02 грудня 2015 року, № 6-3129цс15 від 30 березня 2016 року, № 6-289цс16 від 23 березня 2016 року, у зв`язку з тим, що в позивача не виникло право власності щодо спірних квартир.
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
У пункті 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2021 року: клопотання ЖБК «Бузковий 2018» (раніше ЖБК - «Винники-1), яке підписане представником Сеньковим А. І., про продовження строку на подання відзиву на касаційну скаргу задоволено; продовжено ЖБК «Бузковий 2018» (раніше ЖБК - «Винники-1) строк на подання відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_1 ; справу призначено до судового розгляду.
 
Позиція Верховного Суду
 
Суди встановили, що 25 червня 2014 року між сторонами було укладено договір суперфіцію, відповідно до умов якого суперфіціар надає, а суперфіціарій приймає в строкове користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,8960 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування зблокованої котеджної забудови.
 
Відповідно до генерального плану м. Винники, виходячи із складних містобудівних умов в районі АДРЕСА_1 , запроектована, як котеджна забудова, так і блокована високощільна малоповерхова, а в окремих місцях - групи пяти-, дев`яти-поверхової житлової забудови з врахуванням складеної планувальної структури та масштабності забудови. Суперфіціарій набуває функцій замовника будівництва.
 
03 жовтня 2014 року та 23 квітня 2015 року до вказаного договору суперфіцію внесені зміни до пункту 4.1 розділу 4 Умови розрахунку, відповідно до яких суперфіціар отримує у власність 10 % від загальної збудованої площі всіх приміщень, у тому числі: у секції № 4 - квартиру № 1 загальною (запроектованою) площею 46,2 кв. м на 2-му поверсі, квартиру № 25 загальною (запроектованою) площею 64,7 кв. м на 5-му поверсі, квартиру № 35 загальною (запроектованою) площею 46,2 кв. м на 6-му поверсі, квартиру № 39 загальною (запроектованою) площею 43,2 кв. м на 7-му поверсі та передає земельну ділянку згідно з чинним законодавством членам житлово-будівельного кооперативу.
 
Сторони домовились, що вимога про передачу збудованої площі не поширюється також на секції № № 1, 2 , 3, однак обов`язок передати земельну ділянку членам житлово-будівельного кооперативу залишається. Право власності на зазначену нерухомість оформляється за суперфіціаром безпосередньо після проведення первинної технічної інвентаризації, введення в експлуатацію та реєстрації декларації про готовність будівництва до експлуатації.
 
Декларація про готовність об`єкта, що знаходиться по АДРЕСА_1 , до експлуатації зареєстрована Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області 15 червня 2015 року.
 
Рішенням Господарського суду Львівської області від 18 листопада 2015 року (яке набрало законної сили 15 грудня 2015 року) встановлено, що багатоквартирний житловий будинок ІІ черги (секція АДРЕСА_10 введений в експлуатацію 15 червня 2015 року.
 
Відповідно до пункту 8.4.5 договору суперфіцію суперфіціарій зобов`язаний своєчасно вносити плату за користування земельною ділянкою в порядку та строки, передбачені розділом 4 цього договору.
 
Під час нового розгляду справи позивач подав заяву про зміну предмету позову, а саме: про визнання за позивачем «майнових прав на квартири АДРЕСА_1 ». 
 
Згідно інформаційних довідок з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 04 травня 2017 року власником квартир АДРЕСА_1 з квітня 2016 року є ОСОБА_2 .
 
Відповідно до частини першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
 
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
 
Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 520/7188/15-ц (провадження № 61-4012св19) зазначено, що:
«у травні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до житлово-будівельного товариства «Промінь» (далі - ЖБТ «Промінь), житлово-будівельного товариства «Прогрес-3», управління капітального будівництва Одеської міської ради про визнання майнових прав на об`єкт інвестування та зобов`язання до виконання інвестиційного договору.
Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд, враховуючи вказані норми процесуального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку що рішення суду першої інстанції стосується прав та обов`язків ОСОБА_6 та ОСОБА_3.
Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року у справі № 520/8336/17 позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір про пайову участь у будівництві житла від 19 листопада 2011 року № 039, укладений між ЖБТ «Промінь» та ОСОБА_6 Визнано недійсною додаткову угоду від 17 вересня 2014 року № 2 до договору про пайову участь у будівництві житла від 19 грудня 2011 року № 039, укладений між ЖБТ «Промінь» та ОСОБА_6 Визнано недійсною додаткову угоду від 16 квітня 2015 року № 039-К до договору про пайову участь у будівництві житла від 19 грудня 2011 року № 039, укладений між ОК «Іста К» та ОСОБА_6 Визнано незаконною та скасовано реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на нерухоме майно у вигляді квартири АДРЕСА_9 , площею 40,6 кв. м, номер запису від 03 червня 2016 року 14868902, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 942325451101. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_9, укладений 19 липня 2017 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , який було посвідчено державним нотаріусом Другої Одеської нотаріальної контори Масловою М. В., зареєстрований у реєстрі за № 1-1145. Відмовлено у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсною з моменту у кладення додаткової угоди від 08 липня 2010 року до договору про інвестування будівництва від 07 жовтня 2003 року № 088, укладеної між ЖБТ «Промінь» та ОСОБА_1.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01 квітня 2019 року справу № 520/8336/17 призначено до розгляду.
Отже, існує спір щодо права на спірну квартиру, однак ОСОБА_6 , за якою було зареєстровано право власності на квартиру, не була залучена до участі у справі. Також співвідповідачем у зазначеній справі має виступати ОСОБА_3, який став власником спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 19 липня 2017 року.
Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду, оскільки суд апеляційної інстанції правильно застосував до правовідносин сторін норми процесуального права та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку із участю у справі не всіх належних відповідачів.
Позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав, визначивши належний склад учасників та заявивши відповідні вимоги до належних співвідповідачів».
 
У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи підтверджують, що спір у  ОСОБА_1 виник з ЖБК «Бузковий 2018» та ОСОБА_2 щодо майнових прав на квартири № АДРЕСА_1 . Власником квартир № 11 , 25 , 35 і АДРЕСА_7 є ОСОБА_2 . Як наслідок належними відповідачами є ЖБК «Бузковий 2018» та ОСОБА_2 . Позивач позовних вимог до  ОСОБА_2  не пред`являв, клопотань про залучення, до участі у справі як співвідповідача не заявляв. Тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання майнових прав на квартири АДРЕСА_1 внаслідок неналежного складу співвідповідачів. За таких обставин суди правильно відмовили у задоволенні позовних вимог, проте помилилися щодо мотивів такої відмови, а тому судові рішення належить змінити в мотивувальних частинах. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені рішення ухвалені без дотримання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що: касаційна скарга підлягає частковому задоволенню; оскаржені рішення необхідно змінити шляхом викладення їх мотивувальної частини у редакції цієї постанови; в іншій частині слід залишити без змін.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 06 лютого 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 18 березня 2019 року змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     В. І. Крат
 
Судді:                                                                                              Н. О. Антоненко
 
І. О. Дундар
 
М. М. Русинчук
 
М. Ю. Тітов