ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2021 року	Львів	Справа № 380/7286/20 пров. № А/857/2623/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі № 380/7286/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області   про  зобов`язання вчинити дії,-
суддя в 1-й інстанції – Грень Н.М.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення - м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – 21.12.2020,-

                                              В С Т А Н О В И В:

09.09.2020 до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якій позивач просив суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у Галицькому районі міста Львова Львівської області   подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу права нерухомого майна у сумі 9391,02 грн. сплаченого згідно квитанції № 0812820032 від 28.12.2018. Судові витрати стягнути з відповідача.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року позов задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області (місцезнаходження: 79016, Львівська область, місто Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10, код ЄДРПОУ 13814885) сформувати та видати ОСОБА_1 подання до Управління Державної казначейської служби України у Галицькому районі м. Львова Львівській області про повернення з Державного бюджету збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в сумі 9391,02 грн (дев`ять тисяч триста дев`яносто одна гривня дві копійки), сплаченого згідно квитанції №0812820032 від 28.12.2018. У задоволенні позовної вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області подати до Управління Державної казначейської служби України у Галицькому районі м. Львова Львівської області подання про повернення ОСОБА_1 суми помилково (надмірно) сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна - відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

09.12.2020 представник позивача подав заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, оскільки судом при винесенні рішення у справі не було вирішено питання щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.
Відповідачем було подано заперечення щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу, у якому зазначається про те, що позовна заява підписана позивачем 01.09.2020 особисто, тому відсутні будь-які підтвердження того, що позивачем понесено витрати на правову допомогу у зазначеному розмірі. Крім того вважав, що наданий позивачем договір №07/08-20-1 від 07.08.2020 не містить жодного посилання на адміністративну справу, в межах якої заявлені витрати на відшкодування правової допомоги.
Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року заяву представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – управління Державної казначейської служби України у Галицькому районі м. Львова Львівській області про зобов`язання вчинити дії – задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн 00 коп. 

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2021 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року у справі № 380/7286/20 повернуто скаржнику.

Окрім того, не погодившись із додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі заявник зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги, що представником позивача не надано детального опису робіт, що не відповідає вимогам ст.ст. 75, 76 КАС України, а також тому факту, що позивачем позовна заява підписана 01.09.2020 року особисто, водночас договір про надання правової допомоги укладено 07.08.2020, відтак апелянт вважає, що у суду першої інстанції були відсутні будь- які підстави для задоволення витрат на правову допомогу у зазначених розмірах.
Також звертає увагу суду на те, що наданий позивачем договір про надання правової допомоги № 07/08-20-1 від 07.08.2020 не містить жодного посилання на адміністративну справу, в межах якої заявлені витрати на відшкодування правової допомоги. Тобто, вказані документи не доводять факт понесення позивачем витрат на правову допомогу в даній адміністративній справі № 380/7286/20. Просить скасувати додаткове рішення суду та в задоволенні заяви відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 07.08.2020 між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Анни Мацюк» укладено договір про надання правничої допомоги № 07/08-20-1.
Відповідно до п.1.1., 1.2 даного договору адвокатське бюро бере на себе зобов`язання надавати клієнту правничу допомогу, тобто здійснювати захист, представництво та/або надавати клієнту інші види правничої допомоги погоджені сторонами у цьому договорі, а клієнт зобов`язується приймати та оплачувати  надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору. На виконання цього договору клієнт замовляє, а адвокатське бюро зобов`язується надати правничу допомогу клієнту професійну правничу допомогу, як позивачу у підготовці, поданні та веденні судової справи з комплексним супроводом та захистом інтересів Клієнта. 
Пунктом 2.3 договору визначено, що вартість правничої допомоги  за цим договором становить 2500,00 грн.
Відповідно до Акта про надані юридичні послуги ОСОБА_1 у адміністративній справі №380/7286/20 від 23.11.2020 адвокатом надано наступні послуги:
- Аналіз документів наданих замовником (Копія договору купівлі-продажу; Копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Копія квитанції про сплату 1% зббру до ПФУ; Копія заяви до ПФУ; Копія відповіді ПФУ.
- Надання правового висновку та формування стратегії по справі про зобов`язання вчинити дії
- Написання позовної заяви до Львівського окружного адміністративного суду про зобов`язання вчинити дії
- Формування копій додатків до позовної заяви по справі відповідно до к-ті сторін, засвідчення копій додатків до позовної заяви, відправлення копії позову з додатками до Львівського окружного адміністративного суду
- Написання та відправка до Львівського окружного адміністративного суду та відповідачу відповіді на відзив від 12.10.2020 року у справі № 380/7286/20
- Написання та відправка до Львівського окружного адміністративного суду та відповідачу заяви про стягнення витрат на правову допомогу від 22.09.2020 року по справі №380/7286/20
- Комунікація з замовником з приводу стану судової справи №380/7286/20, ходу судового розгляду.
Вартість наданих послуг становить 2500,00 грн.
Відповідно до рахунку на оплату №21 від 31.08.2020 ОСОБА_1 сплачено 2500,00 грн, згідно договору про надання правової допомоги від 07.08.2020 на користь Адвокатського бюро «Анни Мацюк», що підтверджується копією квитанції про здійснення касової операції від 31.08.2020.

Задовольняючи частково подану заяву про прийняття додаткового рішення та вирішуючи питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою, суд врахував, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.
Щодо покликань відповідача, на те, що позовна заява підписана позивачем особисто, а тому відсутні будь-які підтвердження того, що позивачем понесено витрати на правову допомогу, суд першої інстанції зазначив, що норми Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не обмежують позивача у праві підпису позовної заяви, окрім того, підписання такої позивачем не свідчить про те, що останньому не надавалась правнича допомога. Суд вважав, що представником позивача в підтвердження наданої правової допомоги надано суду належні докази, що свідчать про понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а саме: договір про надання правової допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої допомоги, рахунок на оплату, квитанція про плату, акт про надані юридичні послуги.
Окрім того, суд визнав безпідставними доводи відповідача про те, що наданий позивачем договір не містить жодного посилання на адміністративну справу в межах якої заявлені витрати на відшкодування допомоги, оскільки договір укладено до подання позовної заяви до суду.  
Оцінивши рівень витрат позивача на правничу допомогу, а також те, що їх сума була співмірною зі складністю предмета спору та обсягу наданих адвокатом послуг, виходячи із критеріїв розумності та пропорційності оплати послуг адвоката, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи зазначені висновки суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, та зазначає наступне.
Відповідно до статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Судом при вирішенні питання щодо розміру судових витрат на правничу допомогу адвоката у цій справі враховано кількість часу, який був потрачений на надання вказаних в описі робіт та послуг, предмет спору, незначну складність адміністративної справи та наявну судову практику у вказаній категорії справ.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи у суді першої інстанції, позивачем понесено витрати на професійну правову допомогу в розмірі 2500,00 грн.
За змістом частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з пунктами 6, 7 статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені, а їхній розмір - обґрунтованим.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, висловленої у постанові від 15 травня 2018 року по справі №821/1594/17, належним доказом для відшкодування витрат на правову допомогу є документи у яких конкретизовано справу, по якій таку допомогу надано.
Так, до клопотання про розподіл судових витрат представником позивача додано вищезазначені документи(а.с.72-82).
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).
У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Крім цього, являються безпідставними доводи апелянта (відповідача) про те, що ГУ ПФУ у Львівській області немає можливості сплатити позивачу витрати на правничу допомогу адвоката у зв`язку із забороною використання коштів на цілі не передбачені цим Законом.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень повернути позивачу понесені судові витрати в разі задоволення адміністративного позову визначено нормами чинного законодавства.
Такі судові витрати, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При цьому, фінансове становище такого суб`єкта владних повноважень не може ставити в залежність право особи на отримання відшкодування понесених судових витрат, які були зумовлені необхідністю судового захисту прав та інтересів особи-позивача саме від протиправної поведінки (рішення, дії, бездіяльності) цього суб`єкта владних повноважень (відповідача).
Виконання судового рішення, яке набрало законної сили, в частині відшкодування судових витрат не може вважатись безпідставним використанням бюджетних коштів у правовідносинах щодо відшкодування судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідного суб`єкта владних повноважень.
Дослідивши матеріали справи та наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції оцінивши рівень витрат позивача на правничу допомогу, а також те, що їх сума була співмірною зі складністю предмета спору та обсягу наданих адвокатом послуг, виходячи із критеріїв розумності та пропорційності оплати послуг адвоката  підлягають стягненню судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 1500 грн..
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржене відповідачем додаткове рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, за результатами всебічного і об`єктивного з`ясування обставин справи, а тому немає підстав для його скасування.

Відповідно до ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Згідно п.3 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

                                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі № 380/7286/20 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 09 квітня 2021 року