Постанова 
Іменем України
26 травня 2021 року
м. Київ
справа № 569/11466/20
провадження № 61-1534св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О., 
Яремка В. В. (суддя-доповідач), 
учасники справи:
заявник -  ОСОБА_1 ,
стягувачка -  ОСОБА_2 ,
суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Ковальчук Наталія Миколаївна,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Рівненського апеляційного суду від 11 грудня 2020 рокуу складі колегії суддів: Шимків С. С., Боймиструк С. В., Хилевича С. В.,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог та рішень судів
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Рівненського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) - Ковальчук Н. М., стягувачка - ОСОБА_2 .
На обґрунтування скарги посилався на те, що у Рівненському міському відділі державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі - Рівненський міський ВДВС Західного МРУ МЮ) ним отримані розрахунки заборгованості за аліментами на підставі виконавчих листів, виданих Рівненським міським судом Рівненської області 17 березня 2020 року у справі № 569/8281/19. Ознайомившись із розрахунками, вважає їх таким, що не відповідають обставинам справи, адже ним на користь стягувачки аліменти сплачувались у повному і визначеному судом розмірі. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 січня 2020 року у справі № 569/8281/19 з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей по 2 500 грн щомісячно на кожну дитину. Також з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти по 1 000 грн щомісячно. Грошові кошти він щомісячно сплачував на користь стягувачки, що було враховано старшим державним виконавцем Ковальчук Н. М., окрім платежів від: 06 травня 2019 року на суму 5 000 грн; 27 травня 2019 року на суму 3 200 грн; 01 червня 2019 року на суму 6 000 грн; 01 липня 2019 року на суму 6 000 грн; 01 серпня 2019 року на суму 6 000 грн; 02 вересня 2019 року на суму 6 000 грн. 
Посилаючись на те, що неврахування державним виконавцем вищезазначених платежів призвело до незаконного визначення у нього заборгованості за аліментами, позивач просив: визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Рівненського міського ВДВС Західного МРУ МЮ Ковальчук Н. М. із визначення заборгованості зі сплати ОСОБА_1 аліментів на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 січня 2020 року в розмірі 29 161,28 грн; зобов`язати старшого державного виконавця Рівненського міського ВДВС Західного МРУ МЮ Ковальчук Н. М. здійснити перерахунок заборгованості зі сплати ОСОБА_1 аліментів на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 січня 2020 року з урахуванням сплаченої ним суми у період з травня до вересня 2019 року в розмірі 32 200 грн.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 18 вересня 2020 року у задоволенні скарги відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені ОСОБА_1 обставини щодо добровільної сплати коштів не є підтвердженням виконання ним обов`язку щодо виконання судового рішення, оскільки рішення про стягнення з нього коштів ухвалено лише 27 січня 2020 року, тобто кошти, які надавав ОСОБА_1 , не можна вважати стягнутими аліментами, оскільки у платіжних документах не вказано призначення платежу «аліменти».
Постановою Рівненського апеляційного суду від 11 грудня 2020 року ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 18 вересня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Рівненського міського ВДВС Західного МРУ МЮ Ковальчук Н. М. із визначення заборгованості зі сплати ОСОБА_1 аліментів на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 січня 2020 року в розмірі 29 161,28 грн.
Зобов`язано старшого державного виконавця Рівненського міського ВДВС Західного МРУ МЮ Ковальчук Н. М. здійснити перерахунок заборгованості зі сплати ОСОБА_1 аліментів на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 січня 2020 року з урахуванням сплаченої ним суми в період з травня по вересень 2019 року в розмірі 32 200 грн.
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення скарги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відсутність у платіжних документах у призначенні платежу слова «аліменти» не може бути беззаперечною підставою для неврахування таких платежів як сплата аліментів. З часу звернення ОСОБА_2 до ОСОБА_1 з позовом про стягнення аліментів останній здійснював їх сплату добровільно до ухвалення судом відповідного рішення. Про це свідчать суми платежів, які мали періодичний щомісячний характер. ОСОБА_2 не надала доказів про наявність у період з травня до вересня 2019 року між боржником та стягувачкою аліментів жодних цивільно-правових зобов`язань, які б пояснювали природу здійснених ОСОБА_1 платежів. Також ОСОБА_2 не заперечувала, що кошти, які боржник надавав у той період, передавалися їй на потреби сім`ї та на її потреби. Таким чином, державним виконавцем безпідставно не враховано кошти, сплачені стягувачці в період з травня 2019 року до вересня 2019 року.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників
У січні 2021 року ОСОБА_2 звернуласядо Верховного Судуз касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила постанову Рівненського апеляційного суду від 11 грудня 2020 року скасувати, ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 18 вересня 2020 року залишити в силі.
Касаційна скарга мотивована тим, що перерахування коштів на банківський рахунок ОСОБА_2 жодним чином не доводять, що  ОСОБА_1  сплачував аліменти, оскільки він є боржником у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення про стягнення аліментів, яке здійснюється відповідно до положень Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), а зазначені грошові кошти перераховувались до ухвалення судом рішення від 27 січня 2020 року про стягнення аліментів. Також у призначенні платежів вказано «переказ особистих коштів», що підтверджується наявними у справі копіями квитанцій. Апеляційний суд визначив цільове призначення перерахованих коштів з наданих суду копій квитанцій як «аліменти» безпідставно, оскільки боржник не довів обґрунтованості своєї скарги, а державний виконавець діяв відповідно до законодавства.
У березні 2021 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від  ОСОБА_1 , у якому він просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2021 рокувідкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали.
Підставою відкриття касаційного провадження у цій справі є підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема, статей 18, 71 Закону № 1404-VIII, статей 194-197 Сімейного кодексу України (далі - СК України).
Ухвалою Верховного Суду від 19 травня 2021 року справу призначено до розгляду.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі. У шлюбі сторони мають малолітніх дітей: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 січня 2020 року у справі № 569/8281/19 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн та на утримання сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн, щомісячно, зі щорічною індексацією відповідно до закону, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1 000 грн, щомісячно, до досягнення малолітнім ОСОБА_4 трьох років, починаючи з дня пред`явлення позову - 02 травня 2019 року.
05 червня 2020 року винесено постанову про відкриття виконавчих проваджень № 62257204, № 62256963 та № 62253197.
Встановлено, що з травня 2019 року до вересня 2019 року ОСОБА_1 здійснював грошові перекази на ім`я ОСОБА_2 із зазначенням «призначення платежу - переказ особистих коштів», що підтверджується квитанціями від 06 травня 2019 року на суму 5 000 грн, від 27 травня 2019 року на суму 3 200 грн, від 01 червня 2019 року на суму 6 000 грн, від 01 липня 2019 року на суму 6 000 грн, від 01 серпня 2019 року на суму 6 000 грн, від 02 вересня 2019 року на суму 6 000 грн (а. с. 6-11).
Згідно зі статтею 1 Закону № 1404-VIIIвиконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно зі статтею 71 Закону № 1404-VIII порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону № 1404-VIII, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.
Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.
Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Таким чином, з огляду на викладене, враховуючи, що боржником були надані копії квитанцій про здійснення платежів з травня 2019 року до вересня 2019 року, а рішенням суду стягнуто аліменти починаючи з 02 травня 2019 року, у державного виконавця не було підстав їх не враховувати.
Отже, колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про те, що державний виконавець безпідставно не врахував коштів, сплачених боржником стягувачці в період з травня 2019 року до вересня 2019 року, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у державного виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій.
Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 642/6906/16-ц (провадження 
№ 61-26229св18), від 18 листопада 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-7500св20).
Доводи касаційної скарги про те, щозазначені грошові кошти перераховувались до ухвалення судом рішення від 27 січня 2020 року, є необґрунтованими, оскільки рішенням суду аліменти стягнуто, починаючи з 02 травня 2019 року (дата звернення з позовом). Подані ОСОБА_1 квитанції про сплату ОСОБА_2 грошових сум свідчать, що після пред`явлення цього позову він добровільно сплачував аліменти з травня 2019 року.
Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги  ОСОБА_2 про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема, статей 18, 71 Закону 
№ 1404-VIII, статей 194-197 СК України.
Зазначені заявницею норми права не містять заборони для державного виконавця під час визначення розміру заборгованості за аліментами враховувати суми коштів, які сплачені боржником у період під час розгляду справи судом і до ухвалення судового рішення та пред`явленням виконавчого листа до виконання. 
Ці та інші доводи касаційної скарги зводяться до власного тлумачення зазначених норм права, а також незгоди зі встановленими фактичними обставинами у справі та стосуються переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову Рівненського апеляційного суду від 11 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                 О. В. Ступак
 
Судді:                                                                                                             І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                                        А. С. Олійник
 
                                                                                                                        С. О. Погрібний
 
                                                                                                                        В. В. Яремко