ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 923/920/20	
Південно-західного апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Лавриненко Л.В., Мишкіної М.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства "Теплокомунгосп"
на рішення Господарського суду Херсонської області від 17.12.2020 
у справі №923/920/20
за позовом Прокурора-заступника керівника Херсонської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Херсонській області
до Комунального підприємства "Теплокомунгосп"
про стягнення 205510,38 грн

ВСТАНОВИВ
У вересні 2020 прокурор-заступник керівника Херсонської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Херсонській області  звернувся до Господарського суду Херсонської області із позовом до Комунального підприємства "Теплокомунгосп" (далі – КП "Теплокомунгосп") в якому просило стягнути з відповідач на свою користь шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності у сумі 205510,38 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Державною екологічною інспекцією у Херсонської області під час перевірки встановлено, що відповідач здійснює забір підземної води зі свердловин без спеціального дозволу на користування надрами.
У зв`язку з допущеними порушеннями природоохоронного законодавства, згідно з Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, нанесених державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 №389, Державною екологічною інспекцією у Харківській області розраховано розмір збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів, який складає 205510,38 грн.
Рішенням Господарського суду Херсонської області від 17.12.2020 позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь держави в особі Державної екологічної інспекції у Херсонській області шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності у сумі 205510,38 грн.
В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що в період з 2018 року по 2019 відповідачем здійснювався забір води з підземних джерел самовільно, без спеціального дозволу на користування надрами, що підтверджується актом проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Судом першої інстанції встановлено, що відповідач використовує надра (підземну воду) з артезіанських свердловин для питного водопостачання, що виключає можливість використання підземних вод без отримання відповідного дозволу на користування надрами, передбаченого ст. 16, 19, 21 Кодексу України про надра.
Посилаючись на приписи ст. 23 Кодексу України про надра місцевий господарський суд зазначив, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що земельні ділянки, які знаходяться під свердловинами №№ 20-242, 20-245, 20-72, 20-452, 20-309, 20-357 перебувають в користуванні у КП "Теплокомунгосп". Таким чином, в цьому випадку відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин приписів статті 23 Кодексу України про надра, оскільки відповідач не є землевласником або землекористувачем земельних ділянок, на яких розташовані свердловини, як комунальне майно, що передано КП "Теплокомунгосп" селищною радою на праві господарського відання.
На переконання місцевого господарського суду, у діях відповідача наявні всі підстави для покладення на нього відповідальності за заподіяну шкоду, зокрема: протиправна поведінка полягає у невжитті заходів щодо своєчасного отримання дозволу на користування надрами; вина особи, яка полягає у порушені правил спеціального водокористування, а саме здійснення забору підземних вод за відсутності відповідного дозволу, що підтверджується актом перевірки, приписом, тощо; наявна сама шкода, яка розрахована відповідно до п. 9.1, 9.2 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів, а також причинний зв`язок, що виражений у заподіяні вказаної шкоди саме протиправною поведінкою (бездіяльністю) відповідача.
Суд першої інстанції також відзначив, що враховуючи те, що відповідач не є землевласником та землекористувачем земельних ділянок під свердловинами №№ 20-242, 20-245, 20-72, 20-452, 20-309, 20-357, отримання ним спеціального дозволу на користування надрами є обов`язковим, оскільки саме спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання. Таким чином, на думку суду першої інстанції, відповідачем не доведено відсутності своєї вини у завданні шкоди з його боку, а також не надано доказів щодо спростування доказів позивача по справі.
Перевіривши правильність виконаних позивачем розрахунків суд першої інстанції дійшов висновку, що вони є вірними. За таких обставин, суд першої інстанції визнав позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають  задоволенню в повному обсязі.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, КП "Теплокомунгосп" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Херсонської області від 17.12.2020 по справі №923/920/20 повністю і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не повно встановив обставини, які мають значення для справи, надав невірну оцінку доказам відповідача і прийняв незаконне і необґрунтоване рішення в частині задоволених вимог, з огляду на таке. 
Так, апелянт вважає, що норма статті 23 Кодексу України про надра не вірно розтлумачена судом першої інстанції та не містить такої обов`язкової умови для звільнення суб`єкта господарювання від необхідності отримання дозволу на користування надрами, як видобування води з метою її використання для власних господарсько-побутових потреб. На переконання скаржника, враховуючи, що його основним видом діяльності є користування надрами (видобування підземних вод), збирання, очищення та розподілення води (водозабезпечення та водовідведення), постачання пари та гарячої води (теплозабезпечення) він мав право, при отримані спеціального дозволу, враховувати обсяг видобування підземних вод із кожного з водозаборів, відповідно до ст. 23 Кодексу України про надра. 
Посилаючись на приписи ст. 23 Кодексу України про надра скаржник стверджує, що на спірні свердловини, з врахуванням того, що обсяг видобування підземних вод із кожного з водозаборів не перевищує 300 кубічних метрів на добу, спеціальний дозвіл на користування надрами не потрібен.
Щодо твердження місцевого господарського суду про те, що видобувати підземні води без спеціальних дозволів в обсязі, що не перевищує 300 кубічних метрів на добу, мають право суб`єкти господарювання, які є землевласниками або землекористувачами, скаржник відзначає, що дійсно, на момент перевірки землевласниками земельних ділянок де знаходяться спірні свердловини, були Зеленівська селищна рада та Антонівська селищна рада. Однак, відповідач неодноразово звертався з відповідними листами стосовно оформлення правоустановчих документів на земельні ділянки під артезіанськими свердловинами, проте, лише 24 липня 2020 року Зеленівською селищною радою було прийняте рішення, яким КП "Теплокомунгосп" було затверджено проект землеустрою та передано у постійне користування земельні ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури (збирання, очищення та розподілення води), із земель комунальної власності. Також, 05 серпня 2020 року Антонівською селищною радою було прийнято рішення, яким КП "Теплокомунгосп" було затверджено проект землеустрою та передано у постійне користування земельну ділянку орієнтовною площею 0,0846 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури (збирання, очищення та розподілення води) під артезіанською свердловиною №20-72. 
З наведеного, як вважає апелянт, вбачається, що підприємство відповідача з об`єктивних причин не мало можливості оформити право постійного користування земельними ділянками під артезіанськими свердловинами, оскільки це було у виключній компетенції відповідної селищної ради - Зеленівської селищної ради та Антонівської селищної ради.
Крім того, як стверджує апелянт, спірні артезіанські свердловини використовувались відповідачем на підставі договору безстрокового безоплатного користування майном територіальної громади Зеленівської сільської (селищної) ради та угоди про взаємовідносини Антонівської селищної ради та КП "Теплокомунгосп".
На переконання апелянта, протиправної поведінки та вини відповідача при отримані у користування земельних ділянок під артезіанськими свердловинам не було.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження у справі №923/920/20 за апеляційною скаргою КП "Теплокомунгосп" на рішення Господарського суду Херсонської області від 17.12.2020 та визначено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, Державною екологічною інспекцією у Херсонській області з 25.02.2020 по 28.02.2020 проведено планову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів у діяльності КП "Теплокомунгосп", за результатами якої встановлено, що згідно Статуту комунальне підприємство “Теплокомунгосп” засновано на комунальній власності селищної територіальної громади. Основним предметом діяльності підприємства є користування надрами (видобування підземних вод), збирання, очищення та розподілення води (водозабезпечення та водовідведення), постачання пари та гарячої води (теплозабезпечення)
В ході перевірки встановлено, що КП “Теплокомунгосп” експлуатує 20 артезіанських свердловин, з яких 19 свердловин знаходяться на балансі підприємства, а саме №№ 20-240, 20-391, 20-392, 20-300, 20-294, 20-353, 20-297, 20-298, 20-530, 20-420, 20-529, 20-354, 20-237 на території смт. Зеленівка м. Херсон; №№ 20-452, 20-374, 20-357 на території с. Богданівка, м. Херсон; №№ 20-242 на території с. Петрівка, м. Херсон; №№ 20-245, 20-309 на території с. Сонячне, м. Херсон. Свердловина № 20-72 на території с. Молодіжне, м. Херсона експлуатується на підставі угоди про взаємовідносини Антонівської селищної ради м. Херсона та КП "Теплокомуненерго" на обслуговування артезіанської свердловини та водопроводу від 17.12.2014.
За результатами перевірки позивачем складено акт проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів №01-51/81/2020 від  28.02.2020 (а.с. 21-43).
Вказаним Актом перевірки встановлено, що КП "Теплокомуненерго" здійснює діяльність з водопостачання населенню, підприємствам та організаціям населеним с. Зеленівка, с. Богданівка, с. Пертівка, с. Сонячне, с. Молодіжне, міста Херсон, Херсонської області. 
Державним агентством водних ресурсів України 19.08.2019 видано КП "Теплокомуненерго" дозвіл на спеціальне водокористування №650/ХС/49д-19 терміном дії до 19.08.2024 (а.с. 84-89).
Державною службою геології та надр України 25.09.2013 видано КП "Теплокомуненерго" спеціальний дозвіл на користування надрами № 5843 на ділянку Херсонська-2 Херсонського родовища: свердловини №№ 20-240, 20-294, 20-297, 20-298, 20-300, 20-353, 20-354, 20-391, 20-392, 20-420, 20-529, 20-530. Спеціальний дозвіл на користування надрами видано на 20 років (а.с. 90).
Однак, за результатами проведеної позивачем перевірки встановлено, що відповідачем не оформлено право користування земельними ділянками під свердловинами №№ 20-242, 20-245, 20-72, 20-452, 20-309, 20-357.
Враховуючи виявлені факти відсутності оформленого права користування земельними ділянками, на яких розташовані артезіанські свердловини, Державною екологічною інспекцією у Херсонській області зроблено висновок про самовільне використання відповідачем надр (підземні води) за відсутності дозволу на користування надрами (підземні води), що є порушенням ст. 16, 19, 21 Кодексу України про надра та ч. 5 ст. 17 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання".
З метою усунення порушень виявлених під час перевірки, Держекоінспекцією на  адресу керівника КП "Теплокомунгосп" винесено припис №01-51/81/20 від 28.02.2020, відповідно до якого зобов`язано директора здійснити державну реєстрацію на право користування земельними ділянками під артезіанськими свердловинами у тому числі вище зазначеними та оформити спеціальний дозвіл на користування надрами (а.с. 44-45).  
За наслідками виявлених порушень природоохоронного законодавства державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Херсонської області Державної екологічної інспекції в Херсонській області були складені протокол про адміністративне правопорушення №12104 від 28.02.2020 (а.с. 46) та постанова про накладення адміністративного стягнення №04-09/50 від 11.03.2020 (а.с. 47), згідно з якими директора КП "Теплокомунгосп" В.І. Черепіна було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 47 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн, який ним був сплачений у добровільному порядку , що підтверджено доданою до матеріалів справи копією фіскального чеку  ПН 215600426655 від 12.03.2020 (а.с. 48).
У травні 2020 року Державна екологічна інспекція у Херсонській області звернулась до відповідача з претензією №56 про відшкодування завданих державі збитків та відповідний розрахунок розміру відшкодування збитків, завданих самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів в обсязі 157100,00 м. куб. у розмірі 205510,38 грн.
КП "Теплокомунгосп" надало свої заперечення на вказану претензію зазначивши, що дозвіл на спеціальне водокористування отримано своєчасно на усі артезіанські свердловини, отримання дозволу на користування надрами на артезіанські свердловини №20-245, №20-309, №20-242, №20-72, №20-452, які здійснюють видобування питних підземних вод з водозаборів до 300 куб.метрів на добу не передбачений законодавства, а землевласниками земельних ділянок під артезіанськими свердловинами є Зеленівська та Антонівська селищні ради (а.с. 54-56).
У серпні 2020 Херсонська місцева прокуратура звернулася до Державної екологічної інспекції у Херсонській області з листом в якому просила повідомити, які вжито заходи направленні на стягнення з КП "Теплокомунгосп" завданих збитків, які їх результати у відповідності до встановлених порушень під час проведеної перевірки КП "Теплокомунгосп". Якщо збитки до цього часу не відшкодовано, то чи направлено інспекцією позовну заяву до суду про стягнення збитків у судовому порядку, якщо позов не пред`явлено повідомити причини (а.с. 52).
У відповідь на даний лист Державна екологічна інспекція у Херсонській області повідомила, що направляла КП "Теплокомунгосп" претензією про відшкодування завданих державі збитків та отримана заперечення підприємства на неї. Також зазначено, що інспекція не зверталася із відповідним позовом до суду у зв`язку з обмеженням фінансування на сплату судового збору та просила розглянути питання щодо представництва інтересів держави в особі інспекції в суді (а.с. 53).
Звертаючись із позовом до суду першої інстанції прокурор зазначив, що відповідачем забір підземної води зі свердловин №№ 20-242, 20-245, 20-72, 20-здійснюється у порушення вимог ст. 44 Водного кодексу України, ст. 23 Кодексу України про надра, ст. 17 Закону України “Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення” без спеціального дозволу на користування надрами, внаслідок чого державі заподіяно збитки у сумі 205510,38 грн.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції погодився із доводами прокурора, визнав заявлені позовні вимоги обґрунтованими та задовольнив їх у повному обсязі. 
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського з цього приводу зазначає наступне. 
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
За приписами ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. 
Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Положення ст.50 Конституції України гарантують кожному право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. 
Кожен, хто заподіяв шкоду навколишньому природному середовищу, повинен відшкодувати шкоду в повному обсязі (ст.66 Конституції України). 
Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права і обов`язки виникають безпосередньо з актів цивільного законодавства, а також внаслідок завдання майнової (матеріальної) шкоди.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України). 
Згідно з п.8 ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. 
Аналогічні норми містяться також в статті 20 ГК України, якою встановлено, що кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування шкоди.
Застосування цього способу захисту визначається положенням ст.22 ЦК України і проводиться як у договірних зобов`язаннях (ст.611 ЦК України), так і в позадоговірних зобов`язаннях (гл.82 ЦК України), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду. 
Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності, відповідно до статті 623 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст.149 ГК України суб`єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. 
За приписами ст.151 ГК України суб`єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах).
Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством. 
Водним кодексом України передбачено, що всі води (водні об`єкти) на території України є національним надбанням народу України, однією з природних основ екологічного розвитку і соціального добробуту.
Завданням водного законодавства, згідно ст.2 Водного кодексу України – є регулювання правових відносин з метою забезпечення збереження, науково обґрунтованого, раціонального використання вод для потреб населення і галузей економіки, відтворення водних ресурсів, охорони вод від забруднення, засмічення та вичерпання, запобігання шкідливим діям вод та ліквідації їх наслідків, поліпшення стану водних об`єктів, а також охорони прав підприємств, установ, організацій і громадян на водокористування.
Водокористувачі зобов`язані на підставі ст.44 Водного кодексу України, зокрема, здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу та дотримуватись встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин та встановлених лімітів забору води, лімітів використання води та лімітів скидання забруднюючих речовин, а також санітарних та інших вимог щодо впорядкування своєї території. 
Спеціальне водокористування – це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів (ч.1 ст.48 Водного кодексу України).
Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб. 
За змістом ст.49 Водного кодексу України, спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу. У дозволі на спеціальне водокористування встановлюється ліміт забору води, ліміт використання води та ліміт скидання забруднюючих речовин. Спеціальне водокористування є платним.
Відповідно до ч. 1  ст. 19 Кодексу України про надра, надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.
Згідно з ст. 21 Кодексу України про надра, надра у користування для видобування прісних підземних вод і розробки родовищ торфу надаються без надання гірничого відводу на підставі спеціальних дозволів, крім випадків, передбачених  ст. 23 цього Кодексу, що видаються після попереднього погодження з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.
Прісні підземні води - це природний ресурс із подвійним правовим режимом, а тому, використовуючи підземні води, слід керуватися і водним законодавством, і законодавством про надра.
Отже, чинним законодавством передбачено обов`язок отримання господарюючими суб`єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання (постанова Верховного Суду від 12.11.2019 у справі №914/2436/18).
Разом із тим, Кодексом України про надра визначено випадки, за яких господарюючі суб`єкти мають право видобувати підземні води без спеціального дозволу (стаття 21 Кодексу України про надра).
Так, за приписами ст. 23 Кодексу України про надра землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, а також підземні води (крім мінеральних) для всіх потреб, крім виробництва фасованої питної води, за умови, що обсяг видобування підземних вод із кожного з водозаборів не перевищує 300 кубічних метрів на добу.
Таким чином, видобувати підземні води без спеціальних дозволів в обсязі, що не перевищує 300 кубічних метрів на добу, мають право суб`єкти господарювання, які є землевласниками або землекористувачами. 
Втім, як свідчать наявні матеріали справи, та не заперечується відповідачем, у спірний період з 2018 по 2019 року, а також під час здійснення перевірки Державною екологічною інспекцією у Херсонській області у лютому 2020, КП "Теплокомунгосп" не було ані власником, ані землекористувачем земельних ділянок на яких розташовані свердловини №№ 20-242, 20-245, 20-72, 20-452, 20-309, 20-357.
Отже, встановивши відсутність в матеріалах справи доказів того, що земельні ділянки, які знаходяться під свердловинами перебувають у власності або на праві користування у КП "Теплокомунгосп", суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів статті 23 Кодексу України про надра, оскільки КП "Теплокомунгосп" не є землевласником або землекористувачем земельних ділянок, на яких розташовані свердловини.
Відповідальність за порушення водного законодавства встановлена ст.110 Водного кодексу України і передбачає дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування.
Підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства зобов`язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України. Відшкодування збитків, завданих внаслідок порушень водного законодавства, не звільняє винних від збору за спеціальне водокористування, а також від необхідності здійснення заходів щодо ліквідації шкідливих наслідків. Притягнення винних у порушенні водного законодавства до відповідальності не звільняє їх від обов`язку відшкодування збитків, завданих ними внаслідок порушення водного законодавства (ст.111 Водного кодексу України).
Порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища згідно ст.68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема, у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.
Особливості застосування цивільної відповідальності визначено ст.69 цього Закону, зокрема, шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.
Факт самовільного використання водних ресурсів без відповідного дозволу на спеціальне водокористування за законом є самостійною підставою для відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів. 
Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.
Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди передбачено статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як: протиправна поведінка боржника, збитки, причинний зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вина.
Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.
Порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів у разі, зокрема, самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води) регламентовано Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженою  наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 389 від 20.07.2009  (далі - Методика).
Відповідно до п. 1.7. Методики самовільне водокористування - використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів.
Згідно із пунктами 9.1, 9.2 Методики розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), здійснюється за формулою: З сам = 5 х W х Тар (грн.),(23), де W - об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води); Тар - розмір, аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання води, встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення (для поверхневих, підземних, шахтних, кар`єрних та дренажних вод - грн/100 м-3, води для потреб гідроенергетики та рибництва - грн/10000 м-3, води, яка входить до складу напоїв, - грн/м-3). Для води з лиманів Тар аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання поверхневих вод для показника "Інші водні об`єкти", встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення. Фактичний об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів визначається на основі даних: первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення або довідки фізичної особи - підприємця або юридичної особи за підписом керівництва, завіреної печаткою (за наявності).
Державною екологічною інспекцією у Херсонській області зроблено розрахунок збитків, заподіяних державі самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів відповідно до Методики за період з 2018 по 2019 роки, розмір яких склав 205 510,38 грн. 
Колегія суддів перевіривши наданий позивачем розрахунок встановила, що він є вірним та здійсненим згідно з Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів.
Відтак, за результатами дослідження наявних у справі доказів, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, про те, що у діях відповідача наявні всі елементи складу правопорушення, зокрема протиправна поведінка відповідача полягає у здійсненні забору води без спеціального дозволу на водокористування, всупереч чинного законодавства, що підтверджується матеріалами перевірки; наявна сама шкода, яка правомірно розрахована відповідно до "Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів", затвердженої  наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389; а також причинний зв`язок, що виражений у заподіяні зазначеної шкоди саме протиправною поведінкою відповідача; вина відповідача виражена у самовільному водокористуванні без відповідного дозволу.
З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 
З приводу доводів апелянта, що він мав право, без отримання спеціального дозволу, користуватися надрами, оскільки обсяг видобування підземних вод із кожного з водозаборів не перевищує 300 кубічних метрів на добу, судова колегія зазначає, що дійсно положеннями ст. 23 Кодексу України про надра визначено право на видобування підземних вод (крім мінеральних) для всіх потреб, крім виробництва фасованої питної води, за умови, що обсяг видобування підземних вод із кожного з водозаборів не перевищує 300 кубічних метрів на добу. Однак, таке право належить виключно  землевласникам і землекористувачам в межах наданих їм земельних ділянок. Проте, як було встановлено, КП "Теплокомунгосп" у спірний період не було землевласником або землекористувачем земельних ділянок на яких розташовані свердловини з яких здійснювалося видобування підземних вод. 
Судова колегія також не приймає до уваги твердження апелянта з приводу того, що він неодноразово звертався з відповідними листами стосовно оформлення правоустановчих документів на земельні ділянки під артезіанськими свердловинами, оскільки сама по собі процедура отримання спеціального дозволу (оформлення правоустановчих документів на земельні ділянки) на користування надрами не звільняє від відповідальності за самовільне їх використання. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12.09.2019 по справі №908/1092/18.
До того ж, судова колегія наголошує, що скаржником не надано, а наявні матеріали справи не містять доказів звернення скаржника стосовно оформлення правоустановчих документів на земельні ділянки під артезіанськими свердловинами у спірний період, а саме 2018-2019 роки. 
Щодо посилання апелянта на те, що спірні артезіанські свердловини використовувались відповідачем на підставі договору безстрокового безоплатного користування майном територіальної громади Зеленівської сільської (селищної) ради та угоди про взаємовідносини Антонівської селищної ради та КП "Теплокомунгосп" колегія суддів зазначає таке. 
Так, у відповідності до п. 1 наявної у матеріалах справи копії договору безстрокового безоплатного користування майном територіальної громади Зеленівської сільської (селищної) ради від 22.04.2005 №1, предметом цього договору є те, що майно власності територіальної громади Зеленівської сільської (селищної) ради передається нею та приймається КП "Теплокомунгосп" в безстрокове безоплатне користування. Однак, ані у вказаному пункті договору, ані  надалі по тексту не конкретизовано, яке саме майно було передано КП "Теплокомунгосп" в безстрокове безоплатне користування, та чи увійшли до складу такого майна змелені ділянки на яких розташовані свердловини з яких здійснювалося видобування підземних вод. Також, у відповідності до п. 2.1. договору набуття користувачем права користування об`єктами виникає одночасно з підписанням акту приймання-передачі об`єктів. Проте, наявні матеріали справи такого акту, з якого можливо було б встановити, яке саме майно передано відповідачеві, не містять.
Щодо угоди про взаємовідносини Антонівської селищної ради та КП "Теплокомунгосп" від 17.12.2014 №1 колегія суддів зазначає, що у відповідності до вказаної угоди відповідачеві було доручено охорону, експлуатацію, технічне обслуговування та ремонт артезіанської свердловини з насосом №20-72, водопровідної мережі, водонапірної вежі смт. Молодіжне строком на 3 роки. До складу прийнятого на обслуговування майн належать артезіанська свердловина з насосом №20-72 водопровідної мережі та водонапірна вежа. Проте, жодних відомостей про передачу відповідачеві у користування земельної ділянки під даної свердловиною, умови даного договору не містять. 
Відтак, докази на які посилається апелянт не спростовують висновків суду першої інстанції щодо нерозповсюдження на водокористування відповідачем приписів ст. 23 Кодексу України про надра, оскільки останнім не доведено, що він є землевласником або землекористувачем земельних ділянок на яких розташовані свердловини з яких здійснювалося видобування підземних вод.
Згідно з статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Херсонської області від 17.12.2020 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України,  колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Херсонської області від 17.12.2020 у справі №923/920/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Датою ухвалення та складання повного судового рішення є 19.04.2021.

Головуючий суддя                                                                      Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                  Лавриненко Л.В.

Суддя                                                                                   Мишкіна М.А.