Дата документу 14.06.2021 Справа № 331/4276/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 3314276/19                                                           Головуючий у 1 інстанції Жукова О.Є.
Провадження №22ц/807/1320/21                                                 Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
14 червня 2021 року         м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого:        Полякова О.З.,
суддів: Кухаря С.В.,
Крилової О.В. 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої залиттям,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої залиттям.
В обґрунтування своїх вимог зазначала, що є власницею квартири АДРЕСА_1 . Відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_2 , яка розташована над квартирою позивача. 
Ввечері, 09 травня 2019 року, ОСОБА_1 виявила, що її квартиру було залито, про що нею було повідомлено відповідачів та викликано аварійну бригаду. 10 травня 2019 року позивач звернулася з письмовою заявою до ТОВ «Місто для людей» та до Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради. 
Актом комісії ТОВ «Місто для людей» від 14 травня 2019 року виявлено пошкодження квартири ОСОБА_1 , спричинені залиттям та встановлено, що причиною залиття її квартири є несправність на внутрішньо квартирних мережах гарячого водопостачання в квартирі АДРЕСА_2 . 
Згідно звіту № 017-07 про визначення майнового збитку, нанесеного житловій однокімнатній квартирі ОСОБА_1 , ринковий майновий матеріальний збиток, станом на дату оцінки 09 травня 2019 року становить 14824 грн. 
Посилаючись на те, що відповідачі своєчасно не звернули увагу на стан системи гарячого водопостачання в своїй квартирі та не забезпечили належне функціонування цієї системи, ОСОБА_1 , просила суд стягнути солідарно на її користь з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 14824 грн., та понесені судові витрати: судовий збір у розмірі 768,40 грн., витрати, пов`язані з правничою допомогою в розмірі 3000 грн., витрати, пов`язані із залучення експерта в сумі 2500 грн. 
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2020 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 14824 грн. внаслідок залиття квартири,витрати на послуги оцінювача у розмірі 2500 грн., витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 ОСОБА_3 судовий збір в сумі 384,20 грн. з кожного. 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2020 року задоволено заяву ОСОБА_3 . Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2020 року скасовано.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2020 року ОСОБА_3 залучено у справі в якості правонаступника померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2021 року відмовлено у задоволені позовних вимог. 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту залиття саме через несправність на внутрішньо квартирних мережах гарячого водопостачання в квартирі АДРЕСА_2 . Так, за матеріалами справи не встановлено коли саме відбулося залиття, не фіксувалося факту витоку води, комісією не обстежувалася квартира житлового АДРЕСА_3 . Крім того, наданий ОСОБА_1 в підтвердження залиття її квартири акт не відповідає вимогам визначеним Порядком складання акту про залиття, аварії квартир, який регулюється Правилами утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 №76, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 р. за №927/11207. Так, суд зазначив, що в акті відсутній висновок про те хто заподіяв позивачці шкоду, і з актом не ознайомлені мешканці квартири АДРЕСА_2 . Отже, оскільки квартира АДРЕСА_2 не була обстежена, зроблений комісією в акті висновок про причину залиття квартири ґрунтується виключно на припущеннях.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, подала апеляційну скаргу з вимогами про скасування Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2021 року та задоволення її позову. Також просить стягнути з ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги, витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3734,90 грн. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишено те, що факт залиття квартири АДРЕСА_4 підтверджується актом №269, в якому зазначені причини затоплення, встановлення винуватця затоплення, усунення наслідків затоплення. Зокрема в акті №269 зазначено, що для усунення аварійної ситуації та визначення причин залиття ремонтною бригадою було перекрито ГВС на квартиру АДРЕСА_2 і встановлено причина залиття - порив внутрішньоквартирного трубопроводу ГВС в санвузлі квартири АДРЕСА_2 . Також, в листі від 31 травня 2019 року №800248 ТОВ «Місто для людей» повідомлено, що затоплення квартири АДРЕСА_5 відбулось через прорив внутрішньоквартирного трубопроводу гарячого водопостачання у вище розташованій квартирі АДРЕСА_2 . При цьому, скаржниця зазначає, що Акт №269 у повній мірі відповідає Додатку №4 до Правил і щодо форми і щодо змісту. Посилання суду на ту обставину, що в акті не встановлена дійсна причина залиття квартири є безпідставним, оскільки пунктом 1 Акту №269 чітко зазначено «Причиной залития квартиры АДРЕСА_6 ». Крім того, посилання суду першої інстанції про недоведеність позивачем тих обставин, що останній повинен доводити, що несправність на внутрішньоквартирних мережах гарячого водопостачання відбулась в квартирі АДРЕСА_2 є безпідставними, оскільки за імперативною нормою Цивільного кодексу України обов`язок доведення відсутності своєї вини у даному спорі з заявленими вимогами несе відповідач (заподіював шкоди). Також зазначає, що не підписання акту №269 винною стороною, яка спричинила залиття чи відмова від підписання акту обстеження не призведе до втрати такого документа - акту його юридичної сили і як наслідок доказового значення для справи. Саме такої позиції дійшов Верховний Суд у постановах від 25 квітня 2018 року в справі № 522/8363/13-ц, від 12 листопада 2018 року в справі № 753/20314/15-ц. В зазначених постановах Верховний Суд наголосив, що не підписання акту особою яка спричинила залиття квартири чи відмова такої особи від підписання акту не впливає на правильність складеного у відповідності до Правил акту, оскільки заподіячем шкоди не спростовані вказані обставини. ОСОБА_1 зазначає, що відповідач (заподіювач шкоди) не надав суду жодного доказу своєї невинуватості у спричиненні шкоди (затоплення). Отже, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відсутність вини відповідача у залитті квартири, адже в даному випадку причини залиття були встановлені на підставі акту №269 про залиття, листом від 31.05.2019 №800248 ТОВ «Місто для людей», показанням свідка ОСОБА_5 . Вказаний акт №269, разом з вказаними доказами містять дані про подію, яка відбулася, наслідки такої події, причину залиття, винну особу, яка здійснила неправомірні дії, та підписи осіб, у присутності яких такий акт складено. Акт №269 повністю відповідає формі, встановленою наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», в ньому наведені: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також причини залиття. 
Відповідно до частини першої статті368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою суду апеляційної інстанції в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 .
Скориставшись своїм правом, ОСОБА_3 надала до суду відзив, в якому посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, просить залишити рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2021 року без змін. Зазначає, що під час розгляду справи нею надано пояснення та заперечення, які свідчать про те, що причиною залиття квартири Позивача було пошкодження центрального трубопроводу холодного та гарячого водопостачання, а не несправність внутрішньоквартирних мереж ГВП в квартирі АДРЕСА_2 . Вказані факти також були підтвердженні свідком ОСОБА_6 , та фото доказами, які знаходяться в матеріалах справи. Згідно з показами свідка, судом було встановлено, що у квартирах будинку АДРЕСА_7 в тому числі і в квартирі Відповідача) залиття квартир відбувалися через неякісні труби центрального водопостачання. Вказане залиття припинилося після проведення ремонту по заміні пошкоджених труб (центрального водопостачання), що підтверджує відсутність вини з боку Відповідача у затопленні квартири Позивача. Посилання ОСОБА_1 на акт № 269 від 14 травня 2019 року, складений комісією ТОВ «Місто для людей» не може бути належним доказом про наявність вини Відповідача, оскільки вказаний Акт містить лише припущення про наявність вини Відповідача і не має підтвердження наявності такої вини. У судовому засіданні Відповідач підтвердила, що комісія, яка складала Акт № 269 від 14.05.2019 року не проводила будь-які обстеження її квартири, а тому висновки комісії про причину залиття квартири є лише припущенням вини Відповідача. Саме на вказані обставини і звернув увагу суд при прийнятті оскаржуваного рішення. Також не відповідає дійсності твердження Позивача про те, що мешканка квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_7 .І відмовилась від участі у складанні Акту, оскільки за змістом Акту така інформація відсутня. Таким чином, припущення членів комісії про причину залиття квартири з вини ОСОБА_4 та відсутність доказів про її відмову від підпису акту і є підтвердженням того, що члени комісії лише припускали, що залиття квартири Позивача є з вини Відповідача. Інших доказів про наявність вини Відповідача Позивачем суду не надано, що свідчить про недоведеність доводів, на які посилався Позивач. Отже, позовні вимоги та апеляційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтовує лише з посиланням на акт № 269 від 14.05.2019 року, який складений на припущеннях та без участі особи, яку звинувачували у залитті квартири, зі змісту якого неможливо встановити наявність вини з боку Відповідача. Крім того, ОСОБА_3 , зазначає, що у судовому засіданні нею та її представником надано пояснення щодо висновку по оцінці майнового матеріального збитку, оскільки він не відповідає розміру пошкоджень квартири Позивача і розміру необхідних ремонтних робіт згідно з вказаним висновком. Так, вказана оцінка проведена по завданню Позивача і виконана згідно з договором про надання послуг. При цьому, у судовому засіданні Позивач не надала відповіді, чому саме вона дала завдання на надання послуг з оцінки майнового матеріального збитку на площу ремонту у квартирі, яка більш ніж в два рази перевищує розмір пошкоджень згідно з Актом № 269 від 14 травня 2019 року. ОСОБА_3 вважає, що жодних підстав на які посилається Позивач немає, що є підставою для суду апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне. 
Так, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить кв. АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 10).
Судом першої інстанції також встановлено, що на час виникнення спірних правовідносин співвласниками квартири АДРЕСА_8 були ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 11-14). 
З заяви ОСОБА_1 від 10 травня 2019 року, поданій ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» та Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради вбачається, що 09 травня 2019 року ОСОБА_1 (господаркою кв. за адресою: АДРЕСА_9 ) було виявлене обширне затоплення стель і стін кухні, ванній кімнати, комори і проводки та електрощитів усього поверху під`їзду. У заяві ОСОБА_1 також зазначила, що 09 травня 2019 року, після виявлення затоплення, ОСОБА_1 з родичами піднялася в квартиру АДРЕСА_2 , що знаходиться над її квартирою. У присутності сусідки з кв. АДРЕСА_10 були виявлені калюжі під ванною і за унітазом в кв. АДРЕСА_2 . В результаті затоплення в квартирі ОСОБА_1 постраждали стелі і стіни в коморі, ванній і кухні, зіпсовані особисті речі і існує можливість замикання електропроводки. Щоб уникнути аварійної ситуації, ОСОБА_1 просила термінову привести комісію для з`ясування причини затоплення; встановлення винуватця затоплення; усунення наслідків затоплення, а також направити комісію для визначення оцінки нанесеного збитку та видати акт обстеження за вказаним фактом (т. 1 а.с. 18).
З акту комісії ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» від 14 травня 2019 року № 269 про залиття квартири АДРЕСА_5 (т. 1 а.с. 16), вбачається, що комісією здійснено обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_4 на предмет залиття у зв`язку зі зверненням мешканця кв. АДРЕСА_4 в контактний центр « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Так, ІНФОРМАЦІЯ_3 від мешканця кв. АДРЕСА_5 надійшла заявка на предмет залиття з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 . Для усунення аварійної ситуації та визначення причини залиття ремонтною бригадою було перекрито ГВП на квартиру АДРЕСА_2 і встановлена ??причина залиття - прорив внутрішньо квартирного трубопроводу ГВП у санвузлі. При обстеженні комісією виявлено: 
- санвузол: стіни частково облицьовані кахельною плиткою (? на 1,8 метра від підлоги), решта стін і стеля – побілка, наявні вологі сліди залиття, часткове відшарування штукатурного шару S ? 7,0 м2;
- кухня: стіни пофарбовані фарбою (? на 2,4 метра від підлоги), решта стін і стелі-побілка, наявні вологі сліди залиття, часткове відшарування штукатурного шару S ? 6,5 м2;
- комора: на стінах (побілка) наявні вологі сліди залиття на S ? 6,0 м2, на стелі (побілка) наявні вологі сліди залиття з частковим відшаруванням штукатурного шару на S? 1,5 м2.
За результатом обстеження комісією складено висновки та надано наступні рекомендації: 
1. Причиною залиття кв. АДРЕСА_4 є несправність на внутрішньоквартирних мережах ГВП в кв. 71.
2. Мешканцям кв. АДРЕСА_2 рекомендовано в терміновому порядку усунути несправності на внутрішньоквартирних мережах ГВП.
3. Власникам квартири АДРЕСА_4 рекомендовано вирішити питання компенсації збитків від залиття з вищерозташованих кв. АДРЕСА_2 в установленому Законом порядку.
Листом від 31 травня 2019 року ТОВ «Місто для людей» у відповідь на звернення ОСОБА_1 повідомило останню про здійснення обстеження квартири за її зверненням. Залиття квартири АДРЕСА_5 , відбулося через прорив внутрішньо квартирного трубопроводу гарячого водопостачання у вище розташованій квартирі АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 17). 
З копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла (т. 1 а.с. 147).
Судом першої інстанції також встановлено, що після смерті ОСОБА_4 . ОСОБА_8 прийняла спадщину після померлої та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину квартири АДРЕСА_8 , яка належала померлій ОСОБА_4 . 
Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди завдано не з його вини.
У справах про відшкодування шкоди потерпілі подають докази, що підтверджують факт завдання їм шкоди за участю відповідача, розмір такої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, при цьому обов`язок доведення відсутності своєї вини несе відповідач.
У пункті 2.3.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованих в Мін`юсті 25 серпня 2005 року за № 927/11207, зазначено, що у разі залиття, аварії квартири складається відповідний акт, форма якого затверджена додатком № 4. Відповідно до даного додатку акт повинен містити дані про події, які відбулись, наслідки таких подій, причину залиття, винну особу, яка здійснила неправомірні дії, та підписи осіб, у присутності яких такий акт складено.
На підставу заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на акт від 14 травня 2019 року про залиття квартири, який затверджено начальником СУЖФ ТОВ «Місто для людей» Зобовою І.В. 
Із акту про залиття від 14 травня 2019 року встановлено, що причиною залиття кв. АДРЕСА_4 є несправність на внутрішньоквартирних мережах ГВП в кв. АДРЕСА_2 .
Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Згідно усталеної судової практики при розгляді позовів про відшкодування шкоди необхідно мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Колегія суддів, враховуючи вищевказані норми процесуального законодавства, встановлені судами фактичні обставини справи, проаналізувавши підстави звернення до суду та норми цивільного законодавства України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, зазначає, що цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини особи, яка завдала шкоду (заподіювача шкоди). Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Аналогічний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року (справа № 757/31418/15-ц, провадження № 61-17928св18)
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача ОСОБА_3 покладено обов`язок доведення відсутності її вини у завданні шкоди позивачу.
Судом першої інстанції при розгляді справи були допитані свідки та їх поясненням надана оцінка.

За приписами статей 12, 81, 89 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 статті 81 ЦПК України).
Всупереч вищенаведеним нормам, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відсутність вини відповідача у залитті квартири, адже в даному випадку  причини залиття були встановлені на підставі акту про залиття, а показання свідків матеріалами справи не підтверджені. Натомість акт про залиття містить дані про подію, яка відбулася, наслідки такої події, причину залиття, винну особу та підписи осіб, у присутності яких такий акт складено.
Отже, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки суд не врахували презумпцію вини заподіювача шкоди.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частин першої і третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому чи більшому розмірі.
Сума заподіяної майнової шкоди та витрат на проведення оцінки вартості ремонтно-будівельних робіт підтверджується звітом № 017-07 складеного суб`єктом оціночної діяльності – СГ ФОП ОСОБА_9 за результатами проведення оціночних послуг з визначення ринкового майнового матеріального збитку, який був нанесений об`єкту дослідження (житлова однокімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_11 ), договором № 017-07 на надання послуг з оцінки майнового матеріального збитку від 31 липня 2019 року та актом виконання послуг з оцінки майна згідно договору № 017-07 від 31 липня 2019 року, копії яких містяться в матеріалах справи (т. 1 а.с. 718, 19, 26-98).
Висновок, що підставою для відмови у задоволенні позовних вимог було недоведення вини відповідача у заподіянні шкоди позивачу є помилковим у зв`язку із неправильним застосуванням судами статті 1166 ЦК України, якою передбачено презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України).
Враховуючи, що відповідач не спростувала вказаної презумпції, на користь позивача підлягає відшкодуванню заподіяна внаслідок залиття квартири майнова шкода та витрати на проведення оцінки вартості ремонтно-будівельних робіт.
Так, згідно висновку звіту № 017-07 складеного суб`єктом оціночної діяльності – СГ ФОП ОСОБА_9 за результатами проведення оціночних послуг з визначення ринкового майнового матеріального збитку, який був нанесений житловій однокімнатній квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_11 , ринковий майновий матеріальний збиток, нанесений об`єкту дослідження станом на 09 травня 2019 року становить 14824 грн., в тому числі ПДВ (20%) – 2470,67 грн. (т. 1 а.с. 27).
Вищевказаний висновок відповідачем жодними доказами не спростовано, клопотання про проведення відповідних судових експертиз ОСОБА_3 не заявляла та не надала інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу шкоди, хоча це є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція заподіювача шкоди.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з прийняття нової постанови про задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення на її користь з ОСОБА_3 матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири у сумі 14824 грн.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України).
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Вирішуючи клопотання ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь витрат, пов`язаних з правничою допомогою під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанцій, витрат, понесених нею у зв`язку із залученням експерта – суб`єкта оціночної діяльності, та у зв`язку з наданням правової допомоги, колегія суддів з урахуванням вимог статей 133, 137, 141 ЦПК України, дослідила письмові докази, надані на підтвердження витрат.
Так, встановлено, що з 31 липня 2019 року Суб`єкт оціночної діяльності – суб`єкт господарювання ФОП ОСОБА_9 та ОСОБА_1 уклали договір № 017-07 про надання послуг з оцінки майнового матеріального збитку (т. 1 а.с. 18).
З акту виконання послуг оцінки майна згідно договору № 017-17 від 31 липня 2019 року вбачається, що вартість наданих послуг з оцінки майна складає 2500 грн. (п. 4 Акту) (т. 1 а.с. 19). Копією квитанції від 31 липня 2019 року підтверджується факт сплати ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 2500 грн. ФОП ОСОБА_9 згідно договору № 017-07 від 31 липня 2019 року (т. 1 а.с. 20).
З договору про надання правової допомоги від 10 серпня 2020 року № 10/08/41/20 та Додаткової угоди № 1 до Договору про надання правової допомоги (т. 1 а.с. 170-175, 241) встановлено також, що між ОСОБА_1 , та адвокатом ОСОБА_2 укладено договорі про надання правової допомоги. 
З копії акту приймання-передачі встановлено. що адвокат надав правову допомогу та за узгодженою вартістю на суму 3075,80 грн. (т. 1 а.с. 242).
З копії квитанції до прибуткового ордера № 10/09/2020 встановлено, що ОСОБА_1 сплатила Адвокату Скуратову Д.В. 3075,80 грн. (т. 1 а.с. 243). 
Отже, вищевказані витрати доведено та обґрунтовано ОСОБА_1 належним чином. ОСОБА_3 клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не заявляла, їх неспівмірність у цій справі не доводила.
За таких обставин, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 також підлягають стягненню витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи, а саме: витрати, понесені на правничу допомогу у розмірі 3075,80 грн. та витрати, понесені у зв`язку із залученням експерта у розмірі 2500 грн., а всього 5575,80 грн. 
Також, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 768,40 грн. (т. 1 а.с. 1) та за подання апеляційної скарги у розмірі 1152,60 грн. (т. 2 а.с. 25), а всього 1921 грн.
Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 141, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,- 

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - задовольнити.
Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2021 року у цій справі – скасувати, прийняти нову постанову, якою:
«Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої залиттям – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди завданої залиттям грошові кошти у розмірі 14824 (чотирнадцять тисяч вісімсот двадцять чотири) гривні.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі 5575 (п`ять тисяч п`ятсот сімдесят п`ять гривень. 
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривню.»
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 14 червня 2021 року.

Головуючий:

Судді: