Справа № 161/5332/20 	Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/317/21  Категорія: 3 	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
13 травня 2021 року                                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Здрилюк О. І., Федонюк С. Ю.,
з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,
представника позивача Кінах Я. В.,
представника відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом житлово-будівельного кооперативу «Світанок» до ОСОБА_2 , треті особи, відділ державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради, ОСОБА_3 , державний реєстратор КП «Волинь-реєстр» Куклинської сільської ради Станкевич Вікторія Володимирівна, про скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, за апеляційною скаргою представника позивача Житлово-будівельного кооперативу «Світанок» - адвоката Матвіюк Наталії Ростиславівни на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2020 року, 
                                                В С Т А Н О В И В:
У квітні 2020 року ЖБК «Світанок» звернулося до суду із зазначеним позовом.
Покликалось на те, що на підставі рішення Луцької міської ради від 29 листопада 2006 року №8/55 ЖБК «Світанок» є власником земельної ділянки, площею 0,3560 га з цільовим призначенням – для обслуговування багатоповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та здійснює обслуговування цього будинку.
Також позивач вказував, що на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 знаходилась квартира АДРЕСА_2 , власником якої була ОСОБА_4 . Після її смерті право власності у порядку спадкування на вказане жиле приміщення набув син померлої ОСОБА_5 , який на підставі договору купівлі-продажу від 21 вересня 2019 року відчужив дане житло ОСОБА_3 . Після чого, остання згідно інформації з державного реєстру прав на нерухоме майно зареєструвала своє право власності на вказане приміщення як на торговий заклад.
Оскільки жодні дозвільні документи на реконструкцію квартири під торговий заклад відповідними органами не видавались та відділом державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради не реєструвалось то у співвласників багатоповерхового житлового будинку, який знаходиться на обслуговуванні у ЖБК «Світанок», виникли сумніви щодо законності та обґрунтованості переведення жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_3   до нежитлового фонду та його реконструкції у торговий заклад.
Крім того позивач зазначав, що проведення несанкціонованих будівельних робіт на прибудинковій території суперечить нормам чинного законодавства, порушує права та життєві інтереси мешканців будинку, ускладнює екологічну обстановку, створює перешкоди у користуванні прибудинковою територією якою несанкціоновано користується відповідач, що облаштував на ній вхід до приміщення. Невиконання вимог щодо узгодження зміни статусу приміщення з співвласниками багатоквартирного будинку, встановлених чинним законодавством, а також проведення його реконструкції без отримання погодження співвласників, виключає можливість отримання дозволу на переведення житла в нежитловий фонд та проведення його реконструкції. Оскільки, на думку позивача, квартиру АДРЕСА_4 було незаконно переведено в торговельний заклад та здійснено державну реєстрацію права власності як на новий об`єкт нерухомого майна, то, як наслідок, порушено законодавчо гарантовані права ЖБК «Світанок» та права усіх співвласників цього багатоквартирного будинку.
За таких обставин позивач просив суд скасувати державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна (торговий заклад), розташований за адресою: АДРЕСА_3 та відшкодувати йому понесені судові витрати.
02 вересня 2020 року ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області під час розгляду справи проведено заміну первісного відповідача ОСОБА_5 на належного відповідача ОСОБА_2 та залучено як третю особу державного реєстратора КП «Волинь-реєстр» Куклинської сільської ради Волинської області Станкевич В. В.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованими та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального права, представник позивача адвокат Матвіюк Н. Р. подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції невірно витлумачено норми матеріального права та не звернуто увагу на те, що відповідачем було незаконно переведено квартиру АДРЕСА_4 у торговий заклад та здійснено державну реєстрацію права власності на цей об`єкт нерухомості, чим порушено законодавчо гарантовані права ЖКБ «Світанок» та всіх співвласників багатоквартирного будинку, які проживають у ньому. Тому, на думку представника позивача, державна реєстрація права власності на торговий заклад підлягає скасуванню.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача та третьої особи адвокат Бурда Д. П., вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, просив відмовити у задоволенні скарги.
Заслухавши пояснення, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову ЖБК «Світанок», суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів факту порушення його прав, як управителя житлового, багатоквартирного будинку, діями відповідача ОСОБА_2 , яка є власником переобладнаної у торговий заклад квартири у цьому будинку та зареєструвала своє право власності у державному реєстрі на даний об`єкт нерухомого майна.
Такий висновок суду є правильний.
Встановлено, що відповідно статуту ЖБК «Світанок» є юридичною особою, утвореною фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єднались на основі членства для ведення спільної діяльності з метою забезпечення житлом членів кооперативу та членів їх сімей, задоволення своїх побутових потреб на засадах самоврядування (п. 2.1 Статуту) (а.с. 16-26).
У своїй діяльності кооператив керується Конституцією України, Цивільними кодексом України, Законом України «Про кооперацію», іншими нормативно-правовими актами з питань кооперації (п. 2.2 Статуту) (а.с. 16-26).
Відповідно до п. 2.3 Статуту кооператив є юридичною особою, діє як неприбуткова установа, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків, печатку зі своїм найменуванням.
Згідно з копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи ЖБК «Світанок» зареєстрований як юридична особа 18 березня 1993 року, місцезнаходження: АДРЕСА_5 (а.с. 28).
Також, ЖБК «Світанок» є власником земельної ділянки площею 0,3560 га, яка розташована за тією ж адресою з цільовим призначенням – для обслуговування багатоповерхового житлового будинку (а.с. 29).
Наведене свідчить про те, що на час звернення з позовом до суду ЖКБ «Світанок» не був реорганізований в об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, а отже дія Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» на нього не розповсюджується.
Звертаючись до суду з позовом, позивач зазнав, що переведення квартири АДРЕСА_4 у торговий заклад та здійснення державної реєстрації права власності на даний об`єкт нерухомого майна порушує його права та права усіх співвласників багатоквартирного будинку.
Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_2 набула право власності на квартиру АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 16 серпня 2019 року. Загальна площа квартири – 30,6 кв м, кількість кімнат – одна. Державна реєстрація права власності на вказану квартиру за ОСОБА_2 здійснена приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Валянською Т.П.
У подальшому, 28 серпня 2019 року державним реєстратором Станкевич В.С. КП «Волинь-реєстр» Куклинської сільської ради Волинської області, на підставі заяви ОСОБА_2 , до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено зміни в інформацію про об`єкт нерухомого майна, найменування об`єкта нерухомості змінено з «квартира» на «торговий заклад». Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу квартири від 16 вересня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Валянською Т.П., та довідка від 22 серпня 2019 року ФОП ОСОБА_6 інженера з інвентаризації нерухомого майна про переобладнання квартири у торговий заклад (без порушення капітальних несучих стін, несучих конструкцій, опор, балок) зі збільшення її площі на 6,5 кв.м.
Також встановлено, що право власності на вищевказаний торговий заклад набула ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 21 вересня 2019 року між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_3 . Державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на торговий заклад здійснено 21 вересня 2019 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Валянською Т.П.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.
У рішенні Конституційного суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.
Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 16 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб, передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, або у спосіб, не передбачений законом, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.
Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» що, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Оскільки позивач ЖБК «Світанок», звернувшись до суду з позовом, не довів того, яке саме його право порушене відповідачем ОСОБА_7 – власником нерухомого майна у багатоквартирному будинку, що потребує захисту шляхом скасування державної реєстрації права власності останньої на вказаний об`єкт нерухомого майна, то суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов вірного і обґрунтованого висновку про безпідставність вимог позивача та відмовив йому в позові.
Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм матеріального права та встановлених обставин справи, яким суд дав зазначену вище правильну правову оцінку.
Докази та обставини, на які посилається представник позивача ЖБК «Світанок» адвокат Матвіюк Н. Р. в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, на думку колегії суддів, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390  ЦПК України, суд
                                                У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу представника позивача Житлово-будівельного кооперативу «Світанок» - адвоката Матвіюк Наталії Ростиславівни залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді