П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2021 року
м. Рівне

Справа № 570/1472/19
Провадження № 22-ц/4815/623/21

Головуючий в Рівненському районному суді 
Рівненської області: суддя Кушнір Н.В.
Рішення суду першої інстанції проголошено
(вступна і резолютивна частини): 
о 14 год. 11 хв. 02.02.2021 у м. Рівне
Рівненської області
Повний текст рішення складено: 11.02.2021 

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: суддя Хилевич С.В. 
судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – Державна установа "Городищенська виправна колонія №96";

представники учасників справи:
позивача – адвокат Павлюк Ірина Анатоліївна;
відповідача – ОСОБА_2 ;

за участі: представників сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Павлюк Ірини Анатоліївни на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Городищенська виправна колонія №96" про зобов`язання повернути майно та відшкодування матеріальної шкоди, 
в с т а н о в и в:
У березні 2019 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державної установи "Городищенська виправна колонія №96" (далі – ДУ "Городищенська ВП №96") про зобов`язання повернути майно – тюнер (в робочому стані) та відшкодування 1 000 гривень матеріальної шкоди. Мотивуючи вимоги, вказувалося, що ним було придбано і одержано тюнер DVBT2 "Eurosky", приставку для цифрового телебачення "Eurosky" та "Portable DVD High Definition". З огляду на те, що знаходження в одній камері понад одного тюнера заборонено, тому DVBT2 "Eurosky" він передав на зберігання відповідачу. Однак на його вимогу згодом цей пристрій повернуто не було. 
04 січня 2019 року працівниками ДУ "Городищенська ВП №96" проведено обшук у його камері, після чого належні йому електронні засоби, які були в робочому стані, виявилися несправними. Вважає, що в ході обшуку приставку для цифрового телебачення "Eurosky" та "Portable DVD High Definition" навмисно пошкоджено, в зв`язку з чим він має право на відшкодування завданої матеріальної шкоди.
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2021 року ОСОБА_1 відмовлено в позові до ДУ "Городищенська ВП №96" про зобов`язання повернути майно і відшкодування матеріальної шкоди.
У поданій апеляційній скарзі представник позивача покликається на незаконність і необґрунтованість рішення суду, які фактично полягали у невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до помилкового вирішення справи.
На її обґрунтування зазначалося про залишення судом без уваги того, що ч. 1 ст. 107, ч. 7 ст. 151 КВК України та пункт 1 розділу ІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України 28 серпня 2018 року №2823/5, передбачають наявність у засуджених до позбавлення волі, в т.ч. і довічного, права розпоряджатися грошовими коштами, придбавати, володіти і розпоряджатися предметами, речами, виробами, одержувати і відправляти посилки, бандеролі, грошові перекази, одержувати передачі, а також придбавати для загального користування за власний рахунок чи за рахунок родичів телевізори, DVD-програвачі, холодильники з розрахунку, зокрема, по одному телевізору і DVD-програвачу на відділення соціально-психологічної служби або жилу секцію. Факт знаходження у його володінні DVD-програвача і ТВ-приставки підтверджено актом обшуку і протоколом вилучення від 04 січня 2019 року, проти чого не заперечував і відповідач. 
За відомостями журналу №1250 за 2016 рік в адресованій позивачу посилці виявлено цифровий приймач Т-2, тоді як він його отримав лише 19 січня 2019 року. Разом з тим, зайві DVD-програвач і ТВ-приставку у нього вилучено ще 04 січня 2019 року. 
Оскільки ОСОБА_1 на час спірних відносин користується отриманим 19 січня 2019 року цифровим приймачем Т-2, тому суд не врахував, з яких міркувань вилучалися зайві DVD-програвач і ТВ-приставка.
З наведених мотивів просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове – про задоволення позову.
У поданому відзиві відповідач, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. При цьому посилався на те, що відповідно до журналів №397 від 19 серпня 2013 ркоу і №1250 від 11 жовтня 2016 року "Обліку посилок, бандеролей, що надійшли на адресу засуджених, які утримуються в секторі максимального рівня безпеки Городищенської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області (№96 та їх вмісту", а також довідки відділу фінансового забезпечення і бухгалтерського обліку Маланчуку І.І. DVD-програвач не надходив. Натомість за даними картки обліку побачень, прийому і видачі передач 19 січня 2019 року у адресованій ОСОБА_1 посилці відповідачем отримано цифровий приймач Т-2, яким він і користується на даний час.
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно виходив із відсутності належних і допустимих доказів на підтвердження обставин умисного пошкодження майна працівниками ДУ "Городищенська ВП №96", завдання позивачу матеріальної шкоди та обґрунтованого розрахунку збитків у розмірі, визначеному ОСОБА_1 . 
Оскільки підстав для повернення спірного майна та відшкодування матеріальної шкоди судом встановлено не було, тому в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Як з`ясовано судом, ОСОБА_1 засуджений до покарання у виді довічного позбавлення волі з його відбуванням у ДУ "Городищенська ВП №76". Під час відбування покарання 04 січня 2019 року у камері, де утримується позивач, проведено обшук, в ході якого виявлено і вилучено саморобний електронагрівальний прилад, а також DVD-програвач та ТВ-приставку, якими засуджений володів понад норму. Даний факт підтверджено актом обшуку і протоколом вилучення від того ж числа, а також визнається самим позивачем.
За даними Журналів №397 від 19 серпня 2013 року та №1250 від 11 жовтня 2016 року "Обліку посилок, бандеролей, що надійшли на адресу засуджених, які утримуються в секторі максимального рівня безпеки Городищенської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України у Рівненській області (№96) та їх вмісту" Маланчуку І.І. DVD-програвач не надходив (а.с. 148-150, зв.). Цей факт підтверджено і довідкою Відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ДУ "Городищенська ВП №96" (а.с. 155). 
Змістом картки обліку побачень, прийому і видачі передач стверджується, що 19 січня 2019 року у адресованій позивачу від ОСОБА_3 посилці працівниками ДУ "Городищенська ВП №96" одержано цифровий приймач Т-2 (а.с. 150-150, зв.). ОСОБА_1 цей факт не оспорюється та є встановленим, що цим пристроєм він користується і на час вирішення спірних відносин між сторонами.
Вважаючи, що відповідач на його вимогу не повернув переданий на зберігання електронний пристрій – тюнер DVBT2 "Eurosky", а 04 січня 2019 року відповідачем під час обшуку в його камері вилучено приставку для цифрового телебачення "Eurosky" та пристрій "Portable DVD High Definition", які згодом було пошкоджено, у березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ДУ "Городищенська ВП №76" про зобов`язання повернути йому в робочому стані вилучений спірний тюнер та відшкодувати на його користь 1 000 гривень заподіяної матеріальної шкоди.
Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування не підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 в задоволенні позову.
Згідно зі ст.ст. 22, 1166 ЦК України особа, які завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Норми частини другої ст. 151 КВК України вказують, що на осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 107 КВК України засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України, зокрема розпоряджатися грошовими коштами, придбавати, володіти і розпоряджатися предметами, речами, виробами; користуватися глобальною мережею Інтернет; одержувати і відправляти посилки, бандеролі, грошові перекази, одержувати передачі; придбавати, користуватися і зберігати предмети першої потреби, періодичні видання, літературу, продукти харчування.
Тобто право позивача володіти, користуватися і розпоряджатися належними на праві власності речами, в т.ч. і DVD-програвачем, ґрунтується на вимогах закону.
Разом з тим, щодо доводів апеляційної скарги про безпідставне вилучення 04 січня 2019 року DVD-приставки, то з ними погодитися не можна. Так, заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що позивач тривалий час утримувався в одній камері із засудженим ОСОБА_4 , якому ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов цей програвач. Згодом ОСОБА_4 помер, а DVD-приставка залишилася у камері, де утримувався ОСОБА_1 . При цьому судом правильно встановлено, що спірний DVD-програвач родичами, благодійними чи релігійними організаціями на користь позивача не передавався.
Згідно зі ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Наведені обставини ОСОБА_1 спростовано не було.
Частина перша ст. 4 ЦПК України визначає право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Отже, позивач не набув права вимоги на спірне майно, оскільки він не має на нього відповідних речових прав. Тобто його суб`єктивне цивільне право не є порушеним і не може підлягати судовому захисту.
Не заслуговують на увагу аргументи заявника про хибність висновків суду щодо недоведеності позовних вимог, оскільки є помилковими.
Так, за правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Між тим, твердження автора апеляційної скарги якраз умотивовані припущеннями і не підтверджуються жодними доказами.
Приходячи до переконання про обґрунтованість відмови у відшкодуванні матеріальної шкоди, колегія суддів також бере до уваги роз`яснення, що дані в абз. першого пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України №7 від 08.07.1994, №11 від 30.09.1994, №15 від 25.05.1998, №9 від 24.10.2003). Так, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статті 440 ЦК (1540-06) (аналогічні положення містяться ст. 1166 ЦК України 2004 року) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\2003).
Тому доводи ОСОБА_1 про необхідність та вимушеність захисту його прав, порушуючи тим самим права відповідача, є неприйнятними для апеляційного суду.
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio – дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. 
Підставою для прийняття постанови про відхилення апеляційної скарги відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення.
Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Павлюк Ірини Анатоліївни залишити без задоволення, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2021 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.
       Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 08.06.2021

Головуючий :                                                         С.В. Хилевич

Судді:                 Н.М.Ковальчук 

С.С.Шимків