Номер провадження: 22-ц/813/6177/21 
Номер справи місцевого суду: 522/19930/20
Головуючий у першій інстанції Кузнецова  В. В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С., 
суддів: Гірняк Л.А., Цюри Т.В.,
з участю секретаря Воронової Є.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2020 року про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Кузнецової В.В., по цивільній справі запозовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , товариства з обмеженою відповідальністю «Шанті Україна», ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_6 , про визнання земельної ділянки предметом іпотеки, визнання недійсними правочинів та скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,-
в с т а н о в и в:
У листопаді 2020 року ОСОБА_7 , представник ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ТОВ «Шанті Україна», ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_6 про визнання земельної ділянки предметом іпотеки, визнання недійсними правочинів та скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Одночасно ОСОБА_7 , представник ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 5110137500:29:004:0018, площею 0.0973 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заяви представник позивача зазначив, що неодноразове відчуження спірної ділянки свідчить про реальну можливість вчинення відповідачами дій щодо подальшого відчуження третім особам спірної земельної ділянки з метою ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, а тому в період розгляду справи існує реальна можливість вчинення відповідачами дій щодо відчуження спірної земельної ділянки, а також, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2020 року, заява ОСОБА_7 , представника ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволена.
Накладений арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 5110137500:29:004:0018, площею 0.0973 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в який просить ухвалу суду скасувати, відмовити у задоволені заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що накладання арешту порушує право власності ОСОБА_2 на користування та володіння земельною ділянкою, в тому числі під домоволодінням, яке знаходиться у її власності. Суд передчасно прийняв оскаржувану ухвалу, оскільки не усвідомився про наявність чи відсутність інших об`єктів нерухомості на спірній земельній ділянці. Також зазначив, що ні земельна ділянка, ні об`єкт нерухомості, який розміщеній на ній не мають відношення до зазначених позивачем договорів позики та іпотеки. Судом також не було вирішено питання щодо зустрічного забезпечення позову.
Відзиву до суду надано не було.
В судове засідання призначене на 05 травня 2021 року ОСОБА_4 , представник ТОВ «Шанті Україна», ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_6 не з`явилися, були сповіщені належним чином.
Від представника апелянта, адвоката Згоди О.О., надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, апеляційну скаргу підтримують в повному обсязі, та просять задовольнити.
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи заяву  ОСОБА_7 , представника ОСОБА_3 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги стосовно забезпечення позову є обґрунтованими, законними та співмірними із заявленими позовними вимогами, а оскільки неодноразове відчуження спірної ділянки свідчить про реальну можливість вчинення відповідачами дій щодо подальшого відчуження третім особам спірної земельної ділянки з метою ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, та невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, задовольнив заяву про забезпечення позову.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_7 , представник ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ТОВ «Шанті Україна», ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_6 про визнання земельної ділянки предметом іпотеки, визнання недійсними правочинів та скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в якому просив:
- визнати земельну ділянку з кадастровим номером 5110137500:29:004:0018, площею 0,0973 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , предметом іпотеки за договором іпотеки від 07 серпня 2015 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; 
- визнати недійсним акт оцінки вартості та приймання-передачі майна, що вноситься до Статутного капіталу ТОВ «Шанті Україна» від 15 жовтня 2015 року, складений і підписаний між ОСОБА_4 та ТОВ «Шанті Україна», згідно якого ОСОБА_4 передала у приватну власність як додатковий внесок до статутного капіталу ТОВ «Шанті Україна» земельну ділянку з кадастровим номерам 5110137500:29:004:0018, площею 0,0973 га.;
- визнати недійсним акт приймання-передачі нерухомого майна від 12 жовтня 2017 року, складений та підписаний між ОСОБА_2 та ТОВ «Шанті Україна», згідно якого ТОВ «Шанті Україна» передало у приватну власність ОСОБА_2 земельку ділянку з кадастровим номером 5110137500:29:004:0018, площею 0,0973 га;
- визнати недійсним іпотечний договір, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 22 січня 2020 року;
- скасувати запис про право власності номер 22860802 про державну реєстрацію за ТОВ «ШантіУкраїна» права власності на об`єкт нерухомого майна,земельної ділянки з кадастровим номером 5110137500:29:004:0018, площею 0,0973 га.;
- скасувати запис про право власності номер 22860802 про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на об`єкт нерухомого майна, земельної ділянки з кадастровим номером 5110137500:29:004:0018, площею 0,0973 га.;
- скасувати запис про іпотеку номер 35140204, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію іпотеки на об`єкт нерухомого майна земельної ділянки з кадастровим номером 5110137500:29:004:11018, площею 0,0973 га;
- скасувати запис про обтяження номер 35140586, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію обтяжень об`єкта нерухомого майна земельної ділянки з кадастровим номером 5110137500:29:004:0018, площею 0,0973;
- вирішити питання про судові витрати.
В обґрунтування свого позову ОСОБА_7 , представник ОСОБА_3 зазначив, що він звернувся до суду за захистом прав ОСОБА_3 , як іпотекодержателя по укладеному з відповідачкою ОСОБА_4 договору іпотеки від 07 серпня 2015 року шляхом визнання спірної земельної ділянки предметом іпотеки, визнання недійсними правочинів щодо відчуження без згоди іпотекодержателя спірного іпотечного майна (земельної ділянки) та скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що були внесені на підставі незаконних правочинів щодо розпорядження іпотечним майном без згоди іпотекодержателя.
Також зазначив, що останнім власником земельної ділянки в результаті незаконних правочинів щодо розпорядження іпотечним майном є ОСОБА_2 , при цьому спірна земельна ділянка знаходиться в іпотеці ОСОБА_5 .
Одночасно,представником позивача була подана до суду заява про забезпечення позову, в якій заявник зазначив, що існує реальна можливість вчинення відповідачами дій щодо відчуження спірної земельної ділянки третім особам, що унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, а оскільки невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача просив задовольнити заяву про забезпечення позову та накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 5110137500:29:004:0018, площею 0.0973 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до ч.1 ст. 152 Цивільного процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається до суду, після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.
Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Згідно п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд керувався тим, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Судом вірно зазначено, що між сторонами по справі виник спір щодо права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5110137500:29:004:0018, площею 0,0973 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка є предметом спору у вказаній справі, у зв`язку з чим задовольнив заяву про забезпечення позову.
На підставі вищевикладеного, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; з урахуванням встановленого спору між сторонами по справі, суд дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги стосовно забезпечення позову є обґрунтованими, законними та співмірними із заявленими позовними вимогами, а невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 про те, що накладання арешту порушує право власності ОСОБА_2  на користування та володіння земельною ділянкою, в тому числі під домоволодінням, яке знаходиться у її власності,колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вимоги забезпечення позову є співмірними з заявленими позовними вимогами та відповідають вимогам цивільно-процесуального законодавства, а суд, оцінивши докази у їх сукупності, зважаючи на обставини, які передували зверненню позивача до суду за захистом  своїх прав та доведеність дійсного виникнення спору між сторонами, на законних підставах задовольнив заяву, чим забезпечив позов  ОСОБА_3 .
Доводи про те, щосуд передчасно прийняв оскаржувану ухвалу, оскільки не усвідомився про наявність чи відсутність інших об`єктів нерухомості на спірній земельній ділянці, що ні земельна ділянка, ні об`єкт нерухомості, який розміщеній на ній не мають відношення до зазначених позивачем договорів позики та іпотекиє необґрунтованими, оскільки забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача та суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Доводи про те, що судом не було вирішено питання щодо зустрічного забезпечення позову, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові (ст. 154 ЦПК України).
Апеляційний суд звертає увагу на те, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
До того ж заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та діють лише до ухвалення остаточного рішення в справі.
У відповідності з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування відсутні.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 11 травня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

        Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ Т.В. Цюра