Справа № 425/2228/20 
Провадження № 22-ц/810/305/21 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2021 року                                                                   м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Лозко Ю.П.
суддів: Коновалової В.А., Назарової М.В.,
за участю секретаря судового засідання - Сінько А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку
апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 17 лютого 2021 року ухваленого судом у складі судді Романовського Є.О. в приміщенні того ж суду
у справі про відшкодування моральної шкоди,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 

встановив:

У серпні 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, який мотивований тим, що 15 квітня 2016 року протиправними діями відповідача ОСОБА_2 йому були завдані тілесні ушкодження, легкі та середньої тяжкості, зокрема, два садна на задній поверхні правого передпліччя та закритий перелом п`ятої плюснової кістки правої ступні, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Вина відповідача у вчинені умисного злочину, за ч.1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, встановлена вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 06 лютого 2020 року.
Позивач посилаючись на те, що протиправними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яка виразилась у заподіянні останнім фізичного болю, необхідності лікування продовж тривалого часу, обмеженому пересуванню за будь яких власних потреб, необхідності у відвідуванні лікарень, тривалості реабілітації тощо, з`явилось відчуття безпорадності, образи, пригніченого стану, погіршення здібностей в зв`язку із заподіяною шкодою його здоров`ю, яка підлягає відшкодуванню, тому просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь на відшкодування моральної шкоди 60 000 гривень, а також понесені ним судові витрати з правничої допомоги.
Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 17 лютого 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 15 000 гривень.
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо судового збору.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції, і стягнути з відповідача на його користь на відшкодування моральної шкоди 60 000 гривень; розподілити судові витрати стягнувши з відповідача на його користь понесені витрати з правничої допомоги, зокрема, по сплаті гонорару адвокату у розмірі 8 000 гривень за договором №21-06/20, та у розмірі 3 000 гривень за складання апеляційної скарги та представництво в суді апеляційної інстанції за договором №22-06/21.
За доводами апеляційної скарги, висновки суду про те, що позивач не обґрунтував заподіяння моральної шкоди у заявленому розмірі є помилковими, а визначений судом розмір на відшкодування моральної шкоди необґрунтовано занижений; також є помилковими висновки суду щодо недоведеності вимог позивача про відшкодування понесених судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, оскільки суду надано усі належні документи на підтвердження цих вимог.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити повністю в задоволенні вимог позивача ОСОБА_1 , а також скасувати ухвалу суду першої інстанції від 11 листопада 2020 року, якою суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про призначення у даній справі психофізіологічної експертизи із застосуванням комп`ютерного поліграфа у відношенні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з метою усунення на думку скаржника протиріч у свідченнях сторін по справі та з`ясування фактичних обставин та подій, що мають значення для справи, і задовольнити це клопотання відповідача про призначення у справі вказаної експертизи.
За доводами апеляційної скарги, судом вибірково та упереджено з`ясовано обставини, що мають значення для справи у бік позивача, яким в свою чергу не доведено підстав позову.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 та просить суд відмовити в її задоволенні, і задовольнити його апеляційну скаргу.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вказує про необґрунтованість доводів апеляційної скарги позивача, і просить відмовити у її задоволенні.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи та пояснення учасників справи та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню частково.
Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.2, ч.5 ст.263  ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів
Згідно з вимогами статей 12, 83 ЦПК України розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, на які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлені та матеріалами справи підтверджується, такі факти та обставини справи.
15 квітня 2016 року злочинними діями відповідача ОСОБА_2 у відношенні позивача ОСОБА_1 вчинено кримінальне правопорушення, а саме, заподіяно умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 06 лютого 2020 року, залишеним без змін ухвалою Луганського апеляційного суду від 18 травня 2020 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік, та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України).
Отже, винні дії відповідача ОСОБА_3 вчинені у відношенні позивача ОСОБА_1 встановлені вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 06 лютого 2020, який переглянутий судом апеляційної інстанції, що не потребує доказуванню у даній справі.
За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно з частиною першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановивши, що протиправними діями відповідача позивачу спричинено моральну шкоду, дійшов правильного висновку про те, що у відповідності до вимог статті 1167 ЦК України відповідач зобов`язаний відшкодувати моральну шкоду позивачу.
Разом з цим, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , про те що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначений судом першої інстанції не в повній мірі узгоджується з розміром моральних страждань позивача з урахуванням усіх встановлених у справі обставин.
Тому, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду в частині задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди слід змінити, збільшивши розмір стягнутої з відповідача на користь позивача моральної шкоди та відповідно розмір судового збору.
При визначенні розміру стягнення на відшкодування моральної шкоди колегія суддів приймає до уваги ступінь вини відповідача, глибину фізичних страждань позивача, тривалість лікування, погіршення здібностей останнього, характер та обсяг його душевних страждань, розмір завданої моральної шкоди та її тривалість, і вважає за необхідне визначити розмір грошової компенсації з урахуванням розумності та справедливості 30 000 гривень, що узгоджується з розміром моральних страждань позивача.
Вказане спростовує доводи скаржника ОСОБА_2 про недоведеність позивачем підстав позову. Заподіяння позивачу моральної шкоди не з вини відповідача суду не надано.
Доказів які б спростували висновки суду про наявність підстав для відшкодування позивачу спричинену протиправними винними діями відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди останнім не надано, тому апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.
Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь понесених судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, колегія суддів зауважує таке.
За частиною 1 статті 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
За частинами 1,2,3,4 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторонни. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів ( договорів, рахунків тощо).
Звертаючись до суду з даним позовом, позивачем ОСОБА_1 на підтвердження витрат пов`язаних з правничою допомогою на загальну суму 8 000 гривень, надано договір за №21-06/21 від 10 червня 2020 про правову допомогу укладений між ним та адвокатом Степанцовим В.Є.; акт надання правової допомоги №1 від 5 червня 2020 року; квитанцію від 17 червня 2020 року № 21-06/20 за договором від 10 червня 2020 року (т.1 а.с.24-26).
Законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.
Вказане спростовує висновок суду першої інстанції про, те що позивачем документально не підтверджені та не доведені понесені ним витрати пов`язані з правничою допомогою, і висновок суду про відсутність підстав для відшкодування цих витрат, оскільки надана позивачем квитанція від 17 червня 2020 року не містить відмітки банку, що виключає можливість встановити чи дійсно позивачем сплачена ця сума, та чи саме адвокату Степанцову В.Є., за умови не надання банківського документу або касового чеку з підтвердженням фактичної сплати відповідної суми за надання правничої допомоги є помилковим.
За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача судових витрат, пов`язаних з розглядом справи на професійну правничу допомогу на підставі ст. 376 ЦПК України слід скасувати, та ухвали в цій частині нове судове рішення.
Звертаючись з апеляційною скаргою, позивачем на підтвердження витрат пов`язаних з правничою допомогою в апеляційній інстанції на загальну суму 3 000 гривень надано договір № 22-06/21 від 15 березня 2021 року, акт надання правничої допомоги №2 та квитанцію від 20 березня 2021 року (т.2 а.с. 23-25).
Отже, на підставі ч.1,п.3 ч.2,ч.3ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені судові витрати з правничої допомоги у розмірі 5 500 гривень, а також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 630, 60 гривень.
Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 про скасування ухвали Рубіжанського міського суду Луганської області від 11 листопада 2020 року, якою суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про призначення у даній справі психофізіологічної експертизи із застосуванням комп`ютерного поліграфа у відношенні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та необхідність призначення у справі вказаної експертизи з метою усунення на думку скаржника протиріч у свідченнях сторін по справі та з`ясування фактичних обставин і подій, що мають значення для справи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки це судове рішення першої інстанції не підлягає апеляційному оскарженню, а в задоволенні вказаного клопотання відповідача апеляційним судом відмовлено з підстав наведених в ухвалі апеляційної інстанції від 20 травня 2021 року.
Керуючись ст. ст. 367, 374,376 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 17 лютого 2021 року змінити, збільшивши розмір стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди з 15 000 гривень до 30 000 гривень та розмір стягнутого з ОСОБА_2 судового збору в дохід держави з 210, 20 гривень до 420,40 гривень.
Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 17 лютого 2021 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних з розглядом справи на професійну правничу допомогу скасувати.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 02 травня 2014 року Рубіжанським МВ УМВС України в Луганській області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) понесені судові витрати з правничої допомоги у розмірі 5 500 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 630, 60 гривень.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.
Дата складення повної постанови - 24 травня 2021 року.

Головуючий                                                                                             Ю.П. Лозко

Судді:                 В.А. Коновалова

             М.В. Назарова