ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 травня 2021 року           справа №360/1668/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Гаврищук Т.Г., Казначеєва Е.Г.,   розглянув в письмовому провадженні апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на ухвалу  Луганського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 р.  у справі  № 360/1668/21 (головуючий І інстанції суддя В.С. Шембелян)   за позовом    ОСОБА_1   до  Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області   про  визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

                                         ВСТАНОВИВ:

31.03.2021 року      ОСОБА_1  (далі - позивач)   звернувся  до суду з  позовною заявою до   Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області (далі-відповідач),  в якій  просив:
- визнати протиправними дії  відповідача щодо визначення розміру недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 , з  мотивацією зменшення пенсійних виплат в залежності від дати звернення за спадщиною;
- зобов`язати  відповідача сплатити різницю  між нарахованою та сплаченою недоотриманою пенсією померлої ОСОБА_2 за період з 01.09.2017 по 31.10.2019 в сумі 24476,91 грн. на рахунок, відкритий в АТ “Ощадбанк” № НОМЕР_1 ;
- визнати протиправною бездіяльність  відповідача щодо не виплати ОСОБА_1 суми пенсії за період з 01.07.2014 по 31.08.2017, що належала його матері - ОСОБА_2 і залишилась недоотриманою у зв`язку з її смертю;
- зобов`язати  відповідача сформувати та направити до приватного нотаріуса Бутакової І.Г. для включення до складу спадщини після померлої матері позивача - ОСОБА_2 за період з 01.07.2014 по 31.10.2019 відповідну довідку із врахуванням усієї суми недоотриманої пенсії померлої без обмеження будь яким строком;
- вирішити питання судових витрат (а.с. 1-4). 
Ухвалою  Луганського окружного адміністративного суду від 2 квітня 2021 р.  відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом   ОСОБА_1   до  Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області   про  визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.    Роз`яснено позивачу, що даний спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства місцевими загальними судами (а.с. 17-18).
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції,  позивач подав апеляційну скаргу, в якій  просить  скасувати ухвалу суду першої інстанції  від 2 квітня 2021 року та направити справу для   продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги  вказує на те, що  позивач звернувся до суду з позовом про оскарження акту індивідуальної дії, прийнятого відповідачем відносного нього, спірні правовідносини  не стосуються захисту спадкових прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково  поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів  та вимог апеляційної скарги.
Згідно  п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуту у письмовому провадженні.
Правилами частини першої статті 2 КАС України окреслено: завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень
За визначенням ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України встановлено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
За унормуванням п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Підпункт 4.2 пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, частини другої статті 2, пункту 2 частини третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, частини третьої статті 110, частини другої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України та конституційним поданням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо офіційного тлумачення положень статей 97, 110, 234, 236 Кримінально-процесуального кодексу України, статей 3, 4, 17 Кодексу адміністративного судочинства України в аспекті статті 55 Конституції України (справа про оскарження бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо заяв про злочини): отже, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності  інших судів.
За змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі “Сокуренко і Стригун проти України” Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза “встановленого законом” поширюється не лише на правову основу самого існування “суду”, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, в рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі “Занд проти Австрії” зазначав, що словосполучення “встановлений законом” поширюється не лише на правову основу самого існування “суду”, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття “суд, встановлений законом” у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає “усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)”. З огляду на це не вважається “судом, встановленим законом” орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Згідно з частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини (ч. 1 ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).
Нормами статті 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що зміст обґрунтування, а також вимоги позовної заяви дозволяють дійти висновку, що спірні правовідносини є цивільно-правовими, оскільки стосуються реалізації позивачем свого права на спадкування, отже мають розглядатися місцевими загальними судами в порядку цивільного судочинства.
Звернення позивача з вимогами про визнання  протиправною бездіяльності відповідача   щодо не виплати йому суми пенсії за період з 01.07.2014 по 31.08.2017, що належала його матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1  і залишилась недоотриманою у зв`язку з її смертю, не нівелює того, що  отримання коштів (страхових внесків) повинно відбуватися за вимогами спадкового права із встановленням всього кола спадкоємців, строків прийняття спадщини, що можливо тільки в порядку цивільного судочинства. 
Тобто, майно, яке залишилося після смерті особи, є спадковим майном, а його отримання носить приватноправовий характер та є першопочатковим у цьому спорі.
Отже, між сторонами виник спір про цивільне право, предметом якого фактично є майнова вимога позивача як спадкоємця щодо визнання права на отримання грошових коштів. Тому спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
Правильність вищевказаних висновків суду в частині юрисдикції спору підтверджується правовою позицією Верховного Суду, яка відображена в постанові від 14 червня 2018 року у справі № 527/346/16-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц. 
Частиною 3 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.
Враховуючи зазначені вищі положення, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що даний спір не може розглядатись за правилами адміністративного судочинства.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
Ч. 6 ст. 170 КАС України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.
Тобто, у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом   ОСОБА_1   до  Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області   про  визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії  судом першої інстанції відмовлено обґрунтовано.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції порушень процесуального права при вирішенні питання не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
За п. 1 ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду не вбачається.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року було відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення рішення у справі.
Пунктом 1 частини 5 ст. 296 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору. 
Згідно ч. 1   ст. 4 Законом України “Про судовий збір” (в редакції, що діяла  на момент подання позову) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Законом  України «Про  Державний  бюджет України  на  2021 рік» з 1 січня 2021 року прожитковий мінімум працездатних осіб встановлений у місячному розмірі 2270 грн.
П.п. 5 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено: за подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду, заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду розмір ставки судового збору складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З урахуванням наведеного, необхідним є стягнення на користь Державного бюджету з позивача суми відстроченого судового збору у розмірі 2270 грн.
Керуючись ст. ст.  292, 293, 311, 316, 320, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,                                                           
                                          
                                                   ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу    ОСОБА_1  на ухвалу  Луганського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 р.    -   залишити без задоволення.
Ухвалу  Луганського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 р.  у справі  № 360/1668/21  -   залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) відстрочений судовий збір у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят грн.) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код отримувача: 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106).  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 12 травня 2021 року.

Головуючий          суддя                                                 Г.М. Міронова  
                                                               
Судді                                                                                Т.Г. Гаврищук 

                                                                                         Е.Г. Казначеєв