УХВАЛА

19 квітня 2021 року 
Київ
справа №9901/424/18
адміністративне провадження №Зн/9901/75/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бучик А.Ю.,
суддів: Мороз Л.Л., Желєзного І.В., Рибачука А.І., Стеценка С.Г.
секретаря судового засідання - Глущенка Д.В. 
позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Рудак О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Шестова Андрія Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі №9901/424/18 за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування рішення №352дп-17 від 20 грудня 2017 року,
ВСТАНОВИВ:
29 січня 2018 року ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) звернувся до Верховного Суду, як суду першої інстанції з адміністративним позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (надалі по тексту - відповідач, Комісія) про визнання протиправним та скасування рішення Комісії від 20 грудня 2017 року № 352дп-17 «Про накладення дисциплінарного стягнення на заступника прокурора Сумської області ОСОБА_1 »   (далі - Рішення).
Рішенням Верховного Суду від 12 квітня 2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 20 грудня 2017 року № 352дп-17.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 квітня 2018 року залишено без змін.
Позивач, посилаючись на наявність підстав, передбачених ст. 361 КАС України, звернувся до Верховного Суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Верховного Суду від 12 квітня 2018 року.
Вказана заява мотивована тим, що підставою для ухвалення рішення Верховного Суду від 12 квітня 2018 року слугував висновок про порушення позивачем вимог Закону України «Про прокуратуру», правил прокурорської етики, що призвело до вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів в його об`єктивності, неупередженості та незалежності, а також у чесності та непідкупності органів прокуратури.
Однак, як указує позивач, 05 жовтня 2020 року завершено судовий розгляд кримінального провадження №42017170000000304, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 вересня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.ч.   1,   4   ст.   358, ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України.
Так, вироком Зарічного районного суду м. Суми від 04 червня 2018 року в справі №591/7446/17 ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні: за ч. 1 ст. 358 КК України (щодо підроблення письмової заяви від 28.08.2017 про надання невикористаних днів щорічної відпустки), за ч. 4 ст. 358 КК України (в частині використання завідомо підробленої письмової заяви від 28.08.2017 про надання невикористаних днів щорічної відпустки), за ч. 1 ст. 190 КК України (щодо заволодіння шляхом обману бюджетними коштами прокуратури Сумської області в сумі 21138, 78 грн.) та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складів вказаних кримінальних правопорушень.
Водночас, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України (щодо використання завідомо підробленого документу - листка непрацездатності серії АДЕ №697717) та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850,00 грн.
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 06 березня 2019 року вирок Зарічного районного суду м. Суми від 04 червня 2018 року відносно ОСОБА_1 в частині визнання його винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, скасовано у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду. В іншій частині вирок суду залишено без змін.
Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 03 грудня 2019 року, залишеним без змін ухвалою Сумського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано у зв`язку з недоведеністю того, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.   4   ст. 358 КК України.
Таким чином, позивач вважає, що під час розгляду зазначеного кримінального провадження встановлено істотні для справи обставини, що не були встановлені Верховним Судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, на час розгляду справи.
Зазначив, що суд, виправдавши ОСОБА_1 дійшов висновків як про відсутність в його діях умислу щодо безпідставного отримання додаткових днів відпустки та виплат, так і про відсутність обізнаності останнього стосовно недостовірної інформації, що містилась у листку непрацездатності.
ОСОБА_1 в судовому засіданні уточнив, що підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є положення п.   1   ч.   2   ст.   361 КАС України, так як наявні істотні для справи обставини для перегляду. Просив заяву задовольнити та постановити рішення про задоволення позову.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував в повному обсязі.
Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, Верховний Суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 362 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно ч. 1 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
Частиною 2 статті 361 КАС України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:
1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;
2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.
Відповідно до ч. 4 ст. 361 КАС України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:
1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;
2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 09 червня 2011 року (справа «Желтяков Проти України» заява №4994/04) наголосив на тому, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось   під сумнів (пункт 42).
Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.
В рішенні у справі «Христов проти України» від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04, Європейський суд з прав людини зазначив, що: 
п. 33. «…   право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами   їхнє рішення, що набрало законної   сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).
п. 34. « Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу resjudicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX)».
Разом з цим, колегія суддів вказує на те, що в адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.
Водночас Верховний Суд зауважує, що істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це, передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду по даній адміністративній справі в адміністративному суді, у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.
Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.
Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.
Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що наведені заявником обставини не є нововиявленими обставинами в розумінні пункту 1 частини 2 статті 361 КАС України з огляду на наступне.
Так, з вироків судів у кримінальних провадженнях щодо ОСОБА_1 установлено, що в діях останнього відсутні ознаки протиправних діянь, передбачених кримінальним законодавством України.
Однак, Суд під час постановлення рішення Верховного Суду від 12 квітня 2018 року не брав за основу інкриміновані ОСОБА_1 дії, що були предметом розгляду в рамках кримінального провадження, а зазначив, зокрема, що наявних матеріалів дисциплінарного провадження, що стосуються перебування ОСОБА_1 в стані тимчасової непрацездатності у період з 07 серпня 2018 року по 18 серпня 2018 року та його подальших дій щодо отримання додаткових днів відпустки у вересні 2017 року достатньо для висновку, що позивач вчинив дисциплінарний проступок, а саме: порушення правил прокурорської етики.
При цьому, виправдання особи у вчиненні злочинів жодним чином не спростовує або не скасовує факту вчинення певної низки дій, які і стали підставою для твердження щодо порушення позивачем правил прокурорської етики.
Предметом розгляду справи №9901/424/18, зокрема, слугувало питання щодо відповідності поведінки ОСОБА_1 вимогам Закону України «Про прокуратуру» та Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів.
Рішення Верховного Суду від 12 квітня 2018 року приймалось на підставі дослідження матеріалів дисциплінарної справи щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та встановлених за наслідками дисциплінарного провадження фактичних обставин справи. 
Тобто підставою для прийняття відповідного рішення Верховним Судом стало саме порушення правил прокурорської етики, а не факт вчинення ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, а тому наявність виправдувальних вироків у кримінальному провадженні жодним чином не може змінювати висновки, при формулюванні яких вказані відомості за основу не приймались.
Крім того, Суд вказує, що наявність вироків судів у кримінальних провадженнях щодо ОСОБА_1 є новою обставиною, проте не є нововиявленою.
Таким чином, вказані ОСОБА_1 у своїй заяві обґрунтування, свідчать про його фактичну незгоду з висновком Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі №9901/424/18 щодо відмови в задоволенні позову в цій справі та не можуть вважатися нововиявленими за своїм визначенням, не впливають на правильність рішення Верховного Суду від 12 квітня 2018 року і не мають істотного значення для правильного вирішення спору.
Оскільки заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, подана ОСОБА_1 , не містить нововиявлених обставин, визначених частиною другою статті 361 КАС України, для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, Суд вважає, що у задоволенні заяви Шестова Андрія Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі №9901/424/18 необхідно відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 КАС України, у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.
Керуючись ст.ст. 77, 361, 362, 368, 369 КАС України, Суд, -

УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви Шестова Андрія Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі №9901/424/18 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня виготовлення повного тексту та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Головуючий                                                                       А.Ю. Бучик

Судді:                                                                                 Л.Л.    Мороз 

          І.В. Желєзний 

                    А.І. Рибачук

                    С.Г. Стеценко

Повне рішення складено  21 квітня 2021 року