ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2021 року                                                                        Справа № 906/1144/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Демидюк О.О. ,  суддя Павлюк І.Ю. 
секретар судового засідання Соколовська О.В.
за участю представників:
позивача - адвокат Денисюк О.І.
відповідача - адвокат Рупс В.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергодар-Сервіс" на рішення господарського суду Житомирської області від 02.04.2021р. у справі №906/1144/20 (повний текст складено 09.04.2021р., суддя Кудряшова Ю.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергодар-Сервіс"
до Приватного підприємства "Укрпалетсистем" 
про стягнення 278 294 грн 59 коп. 

ВСТАНОВИВ:
Рішенням господарського суду Житомирської області від 02.04.2021р. у справі №906/1144/20 у позові відмовлено.
          Вказане рішення мотивоване тим, що наявні в матеріалах спарви докази у своїй сукупності підтверджують факт поставки нафтопродуктів позивачу.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергодар-Сервіс" звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 02.04.2021р. у справі №906/1144/20 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення 278 294,59 грн задоволити. Стягнути з відповідача на користь позивача попередньо сплачені кошти за договором купівлі-продажу №194/02/17 від 16.02.2017р. у розмірі 278 294,59 грн, 3754,02 грн за подання позовної заяви, 5631,03 грн за подання апеляційної скарги. Справу розглянути за участю представника апелянта.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що спірні товарно-транспортні накладні не мають усіх обов`язкових реквізитів у відповідності до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та не являються первинними, а отже не можуть підтверджувати вчинення господарської операції. Скаржник зазначає, що в наданих відповідачем копіях товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів, отримання товару здійснив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однак серед працівників ТОВ "Енергодар-Сервіс" зазначені особи не значаться, що підтверджується звітністю про суми нарахованої заробітної плати та ЄСВ. Довіреностей на уповноваження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на отримання товарно-матеріальних цінностей від ТОВ "Енергодар-Сервіс" відповідачем надано не було. Крім того, у спірних товаро-транспортних накладних зазначається адреса АДРЕСА_1 , однак, за вказаною адресою не зареєстровані жодні нежитлові чи інші приміщення, а тому приймання палива дизельного в кількості декілька кубів не могло здійснюватися на території, яка не має жодних об`єктів нерухомості, засаджена деревами. Судом безпідставно враховано податкові накладні, як доказ, що підтверджує передачу товару для ТОВ "Енергодар-Сервіс", оскільки дані податкові накладні складені не на дату відвантаження товару, а на дату надходження передоплати в сумі 278 294 грн 59 коп., що позивачем не заперечується і фактично є предметом спору даної справи.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.05.2021р. відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергодар-Сервіс" на рішення господарського суду Житомирської області від 02.04.2021р. у справі №906/1144/20. Розгляд апеляційної скарги призначено на 08.06.2021р. об 11:30 год.
03.06.2021р. на адресу суду від Приватного підприємства "Укрпалетсистем" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій відповідач просить долучити до матеріалів справи відзив на апеляційну скаргу та долучити до матеріалів справи додатки, що додані до відзиву на апеляційну скаргу, а саме: копія накладної на перевезення ПММ № 2497УПС/02 від 22.02.2018р., копія товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №2497 УПС/02 від 22.02.2018р. про прийняття товару - палива дизельного ДТ-3-К5 сорт И (ДСТУ 7688:2015 Паливо дизельне ДП-З-Євро-ВО) в кількості 6 255 літрів; копія накладної на перевезення ПММ № 36127УПС/02 від 17.03.2018р.; копія товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 3612 УПС/02 від 17.03.2018р. про прийняття товару - палива дизельного ДТ-3-К5 сорт Р (ДСТУ 7688:2015 Паливо дизельне ДП-З-Євро-ВО) в кількості 4047 літрів; Аналіз взаєморозрахунків за період з 01.02.2017р. по 30.04.2021р.
В судовому засіданні представник скаржника підтримала доводи апеляційної скарги з підстав, наведених в апеляційній скарзі.
В судовому засіданні представник відповідача заперечили доводи апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві.
Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача і відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступного.
Щодо долучених Приватним підприємством "Укрпалетсистем" до відзиву на апеляційну скаргу документів, а саме: копії товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №2497 УПС/02 від 22.02.2018р. про прийняття товару - палива дизельного ДТ-3-К5 сорт И (ДСТУ 7688:2015 Паливо дизельне ДП-З-Євро-ВО) в кількості 6 255 літрів; копії товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 3612 УПС/02 від 17.03.2018р. про прийняття товару - палива дизельного ДТ-3-К5 сорт Р (ДСТУ 7688:2015 Паливо дизельне ДП-З-Євро-В) в кількості 4047 літрів, колегія суддів зазначає таке.
За приписами ч. 1, 3, 4 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 165 ГПК України до відзиву додаються докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 269 ГПК України).
При цьому, приписами ч. 3 вказаної статті визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
В матеріалах справи відсутні документи, які долучені до відзиву на апеляційну скаргу. При цьому в судовому засіданні представник відповідача зазначила, що вказані докази (копії товаро-транспортних накладних від 22.02.2018р. та 17.03.2018р.) не були долучені до матеріалів справи під час розгляду в суді першої інстанції, оскільки позивач в апеляційній скарзі  зазначає, що у спірних товарно-транспортних накладних №241 УПС/02 від 16.02.2018р. та №1465 УПС/01 від 05.05.2018р. зазначено адресу: АДРЕСА_1 , за якою не зареєстровані жодні нежитлові чи інші приміщення. На вказані обставини позивач не посилався в позовній заяві. На спростування таких тверджень відповідачем долучено до відзиву на апеляційну скаргу вказані товаро-транспортні накладні.
В судовому засіданні представник позивача заперечила проти долучення вказаних доказів, оскільки такі докази не були надані суду першої інстанції.
Колегія суддів зазначає, що дійсно на вказану обставину позивач не посилався в місцевому господарському суді, а тому, враховуючи обставини справи та пояснення відповідача, вважає за можливе прийняти такі докази для врахування під час перегляду цієї справи в апеляційному порядку, а саме: копію товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №2497 УПС/02 від 22.02.2018р. про прийняття товару - палива дизельного ДТ-3-К5 сорт И (ДСТУ 7688:2015 Паливо дизельне ДП-З-Євро-ВО) в кількості 6 255 літрів; копію товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 3612 УПС/02 від 17.03.2018р. про прийняття товару - палива дизельного ДТ-3-К5 сорт Р (ДСТУ 7688:2015 Паливо дизельне ДП-З-Євро-В) в кількості 4047 літрів.
Враховуючи, що відповідач не навів суду апеляційної інстанції обставин та не надав відповідних доказів про причини неподання суду першої інстанції копії накладної на перевезення ПММ № 2497УПС/02 від 22.02.2018р., копії накладної на перевезення ПММ № 36127УПС/02 від 17.03.2018р., Аналізу взаєморозрахунків за період з 01.02.2017р. по 30.04.2021р., колегія суддів не приймає такі докази для врахування під час перегляду цієї справи в апеляційному порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).
Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як вбачається із матеріалів справи, 16.02.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергодар-Сервіс" (продавець/позивач) та Приватним підприємством "Укрпалетсистем" укладено договору №194/02/17 купівлі-продажу нафтопродуктів (а.с. 12-16), відповідно до якого продавець зобов`язаний передати у власність у власність покупцю нафтопродукти (товар), а покупець зобов`язується своєчасно прийняти товар і оплатити його на умовах цього договору. Продаж окремих партій товару здійснюється на підставі цього договору (п. 1 договору).
Згідно п.п. 2.1. договору продавець зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі поставити покупцю товар протягом строків, зазначених в заявках на відвантаження товару.
Пунктом 2.2. договору передбачено, що в момент поставки товару покупець зобов`язаний поставити відмітки в товаро-супровідній документації про прийом товару (з обов`язковим вказуванням П.І.Б. та підпису особи, що отримала товар), та передати продавцю оригінал належним чином оформленої довіреності по типовій формі М-2. 
У п.п. 3.1. договору зазначено, що товар поставляється покупцю партіями, в кількості і по ціні, зазначеній в заявках, на умовах EXW (нафтобаза продавця, надалі - пункт поставки), СРТ (пункт призначення покупця), FCA або ін.
З моменту передачі товару покупцю або уповноваженому перевізнику відбувається перехід права власності на товар і ризик випадкової загибелі (псування) товару від продавця до покупця (п.п. 3.7. договору).
Вартість товару зазначається з урахуванням ПДВ, наливу та з урахуванням транспортних витрат (п. 4.1. договору).
Відповідно до п.п. 4.2. договору сума договору визначається шляхом складання вартості поставлених партій товару протягом терміну дії договору.
Згідно з п. 4.3. договору покупець здійснює 100% попередню оплату товару.
Відповідно до п.п. 9.1., 9.2. договору останній набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2017, за умови повного розрахунку між сторонами. Термін дії договору автоматично продовжується на 1 рік на тих же умовах, якщо жодна із сторін не повідомить іншу сторону про припинення договору за 30 календарних днів до закінчення терміну дії договору.
Як зазначив позивач, під час виконання зобов`язань за даним договором відповідач виставив позивачу рахунок №1745 від 16.02.2020. За даним рахунком позивач здійснив 100% попередньої оплати за товар в сумі 156911,53 грн. (платіжне доручення №153 від 16.02.2018). Також відповідно до виставленого відповідачем рахунку №6341 від 04.05.2018, відповідач здійснив 100% попередньої оплати за товар в сумі 121383,06 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 179 від 05.05.2018. 
Водночас, позивач наполягає на тому, що відповідач своїх обов`язків щодо продажу та поставки товару не виконав. 
Позивач також в доведення вимог зазначив, що відповідно до п.п. 4.9. договору провів звірення взаєморозрахунків та складено відповідний акт за період 01.01.2018 03.09.2020, яким встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем складає 278294,59 грн. 
Предметом спору у даній справі є вимога про повернення сплаченої на виконання умов договору №194/02/17 від 16.02.2017 попередньої оплати.
Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Договір поставки в даному випадку передбачає як відпуск, так і послугу з транспортування товару.
Крім того, пункт 3.4. договору визначає, що поставка товару продавцем покупцю здійснюється автоцистернами, причіпними цистернами, або шляхом самовивозу.
З позовної заяви вбачається, що товар в порядку самовивозу не відпускався позивачу.
Відповідач в свою чергу на підтвердження поставки товару суду подав копії товаро-транспортних накладних №241 УПС/02 від 16.03.2018 та №1465 УПС/01 від 05.05.2018 (а.с. 64-65).
Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, завтвердженими Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 № 363 (Правила) визначено, що товарно-транспортна документація - це комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Також згідно п. 11.1. Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Також суд вважає за необхідне зазначити, що приймання продукції провадиться покупцем відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року №281/171/578/155 (Інструкція).
Так, пункт 5.4.1. Інструкції передбачає, що з прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об`єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об`єму і густині, зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою N 1-ТТН (нафтопродукт) (далі ТТН) (додаток 3), відповідність найменування, марки і виду ( залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт. Відповідність густини нафтопродукту під час відвантаження та приймання визначається після її приведення до температури 20 град.С відповідно до ГОСТ 3900.
Виходячи з положень наведених Правил та Інструкції, суд дійшов висновку, що Товаро-транспортні накладні в даному випадку є достовірним документом, який підтверджує, як списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку.
Статтею 201 Податкового кодексу України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідачем 02.03.2021 подано суду податкові накладні №2112 від 16.02.2018 та №977 від 05.05.2018 та квитанції до них (а.с. 183-186).
Так, з податкових декларацій, поданих Приватним підприємством "Укрпалетсистем" до податкового органу вбачається, що відповідачем було відображено у податкових деклараціях №2112 від 16.02.2018 та №977 від 05.05.2018 вартість поставлено товару.
Відображена у податковій звітності сума товару відповідає сумі вартості товару, зазначеній у документах які супроводжували вантаж при доставці його відповідачем позивачу.
Крім того, відповідачем долучено в суді першої інстанції до матеріалів справи Акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2017 до 27.12.2019р. між позивачем та відповідачем, з якого вбачається: оплата 16.02.2018р. в розмірі 159 911,53 грн та оплата 05.05.2018р. 121 383,06 грн. Вказаний акт підписаний та скріплений печаткою позивача. В судовому засіданні 08.06.2021р. оригінал Акту звіряння за період з 01.01.2017р. до 27.12.2019р. оглянуто в судовому засіданні.
Щодо тверджень скаржника, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які здійснили  отримання товару по спірним товаро-транспортним накладним, є невідомими позивачу особами, колегія суддів зазначає таке.
Як вбачається із долучених відповідачем копії товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №2497 УПС/02 від 22.02.2018р. про прийняття товару - палива дизельного ДТ-3-К5 сорт И (ДСТУ 7688:2015 Паливо дизельне ДП-З-Євро-ВО) в кількості 6 255 літрів та копії товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 3612 УПС/02 від 17.03.2018р. про прийняття товару - палива дизельного ДТ-3-К5 сорт Р (ДСТУ 7688:2015 Паливо дизельне ДП-З-Євро-ВО) в кількості 4047 літрів, отримання товару здійснили   ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . При цьому, позивачем вказана поставка товару не заперечується.
Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними твердження скаржника, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які здійснили  отримання товару по спірним товаро-транспортним накладним, є невідомими позивачу особами.
Крім того, у вказаних товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів (нафти) зазначено пункт розвантаження: АДРЕСА_1 , що спростовує твердження скаржника, що за вказаною адресою за спірними товаро-транспортними накладними не могло здійснюватися приймання нафтопродуктів.
Відповідно до ст. 87 ГПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб. На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.
Отже, враховуючи приписи ст. 87 ГПК України, колегія суддів не приймає до уваги нотаріально завірені заяви свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 181-182), з яких вбачається, що зазначені особи працюють водіями ПП "Укрпалетсистем" та автомобілями (з напівпричіпом-цистерною) саме під їх керуванням пальне 16.02.2018 та 05.05.2018 було поставлено ТОВ "Енергодар-Сервіс". 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт поставки нафтопродуктів позивачу.
За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані достатніми доказами у відповідності до вимог чинного законодавства, тому суд відмовляє в задоволенні позову.
Таким чином, доводи апелянта, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Місцевим господарським судом повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом не порушені та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.
За таких обставин підстав для зміни, скасування рішення місцевого господарського суду не вбачається.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергодар-Сервіс" на рішення господарського суду Житомирської області від 02.04.2021р. у справі №906/1144/20 залишити без задоволення.
2. Рішення господарського суду Житомирської області від 02.04.2021р. у справі №906/1144/20 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
4. Справу №906/1144/20 повернути до господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "10" червня 2021 р.

Головуючий  суддя                                                                      Савченко Г.І. 

Суддя                                                                                              Демидюк О.О.  

Суддя                                                                                              Павлюк І.Ю.