СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2021 р.                                                                       Справа № 922/2249/20  

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Россолов В.В. , суддя  Слободін М.М. 
за участю секретаря судового засідання – Чумак Д.В.
за участю представників сторін:
від позивача – Судаков Д.О., на підставі положення, затвердженого рішенням ХМР від 09.12.2020 №7/20;
від відповідача – Гарагуля В.А., на підставі витягу з ЄДРЮОФОП та ГФ;
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ТУРБОАТОМ" (вх. №104 Х/1) 
на рішення Господарського суду Харківської області від 01.12.2020, ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Жигалкіним І.П., час проголошення рішення - 11:59 год., дата складання повного тексту рішення - 10.12.2020, 
у справі №922/2249/20
за позовом Харківської міської ради, м. Харків,
до Акціонерного товариства "Турбоатом", м. Харків,
про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Харківська міська рада (далі – рада, позивач) звернулася до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Турбоатом" (далі – АТ "Турбоатом", відповідач) про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 1 877 944, 86 грн за період з 01.03.2020 по 30.06.2020, згідно зі статтями 1212-1214 Цивільного кодексу України. 
Рішенням Господарського суду Харківської області від 01.12.2020 у справі №922/2249/20 позов задоволено; стягнуто з АТ "Турбоатом" на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 1 877 944, 86 грн, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 28169,17 грн.
Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, АТ "Турбоатом" звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Господарського суду Харківської області від 01.12.2020 у справі №922/2249/20 скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю; судові витрати просить покласти на позивача.
Скаржник зазначає, що земельні ділянки, на яких розташоване майно відповідача передані йому у користування відповідно до рішень виконавчого комітету Харківської міської ради №370 від 31.03.1948, №232 від 30.03.1949, від 11.05.1949,№556 від 23.06.1949, №56-ІІ від 03.02.1960, №210-13 від 18.04.1961, №158-16 від 27.06.1990. За користування земельними ділянками відповідач своєчасно сплачує земельний податок. 
Права користування на земельні ділянки, які відповідач набув у 1947-1961 роках, слід вважати такими, що виникли у встановленому законом порядку. У період дії Земельного кодексу 1970 року такі права не підлягали обов`язковому посвідченню  державними актами на право користування землею. 
Відповідач вважає, що позивач не може застосовувати до спірних правовідносин статті 1212, 1213, 1214 ЦК України у якості застосування способу захисту свого цивільного права шляхом стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 1877944,86 грн, оскільки відповідач користується спірною земельною ділянкою на законних підставах.
Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не обґрунтовано підстав застосування під час здійснення розрахунку безпідставно збережених коштів річної орендної плати у розмірі 4%.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2021 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Россолов В.В., суддя Слободін М.М.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 апеляційну скаргу АТ "Турбоатом" на рішення Господарського суду Харківської області від 01.12.2020 у справі №922/2249/20 залишено без руху. Встановлено апелянту усунути встановлені судом при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення апелянту ухвали про залишення апеляційної скарги без руху. 
За результатами усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Турбоатом" на рішення Господарського суду Харківської області від 01.12.2020 у справі №922/2249/20. Встановлено учасникам справи строк до 02.03.2021 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання іншим учасникам справи. Встановлено відповідачу надати до Східного апеляційного господарського суду до 02.03.2021 письмові пояснення з обґрунтуванням відповідними доказами щодо наявності у Нестеренка Д.М. повноважень на підписання апеляційної скарги та представництво інтересів АТ "Турбоатом". Призначено справу до розгляду на 16.03.2021 об 11:00 год.
18.02.2021 до апеляційного суду від позивача надійшов відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. На думку позивача, відповідач безпідставно зберіг грошові кошти у розмірі орендної плати за користування земельними ділянками за відсутності документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою.
Позивач вважає необґрунтованим твердження АТ "Турбоатом" про наявність прав на користування земельною ділянкою площею 11,0851 га по просп. Московському, 267, м. Харків на підставі рішень виконавчого комітету Харківської міської ради  депутатів трудящих від 31.03.1948 №370, від 30.03.1948 №232, від 11.05.1949, від 23.06.1949 №556, від 03.02.1960 №56-ІІ, від 18.04.1961 №210-13, від 27.06.1990 № 158-16.
Харківська міська рада вважає безпідставним посилання скаржника на рішення Господарського суду Харківської області №16/174-08 від 11.03.2010, оскільки правовідносини у названій справі не є релевантними до правовідносин, що виникли у даній справі. 
Позивач зазначає, що при визначенні розміру безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної форми власності міська рада врахувала податок, який сплачується АТ "Турбоатом".
16.03.2021 через канцелярію суду від Харківської міської ради надійшла заява про закриття апеляційного провадження у справі №922/2249/20, в якій позивач зазначає, що апеляційна скарга АТ "Турбоатом" на рішення Господарського суду Харківської області від 01.12.2020 у справі №922/2249/20 підписана неуповноваженою особою.
30.03.2021 до апеляційного суду від відповідача надійшли пояснення щодо наявності повноважень у представника АТ "Турбоатом" на підписання апеляційної скарги по справі №922/2249/20.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.03.2021 відкладено розгляд справи на  01.04.2021 о  12:00 год.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.04.2021 оголошено перерву у судовому засіданні у справі №922/2249/20  до 05.04.2021 о 15:00 год. 
05.04.2021 у судовому засіданні апеляційної інстанції був присутній представник апелянта, який наполягав на доводах апеляційної скарги, просив суд її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позов відмовити. 
Присутній у судовому засіданні апеляційної інстанції 05.04.2021 представник позивача підтримав вимоги заяви про закриття апеляційного провадження, а також просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Враховуючи, що всі учасники справи присутні у судовому засіданні 05.04.2021, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу та переходить до її розгляду по суті.

Розглянувши заяву Харківської міської ради про закриття апеляційного провадження, колегія суддів встановила, що вона обґрунтована тим, що, на думку позивача, особа, яка підписала апеляційну скаргу АТ "Турбоатом" не має на це відповідних повноважень. 
Статтею 56 ГПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Згідно з ч. 1 ст. 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Відповідно до ч.3 ст.258 ГПК України до апеляційної скарги додаються, зокрема довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо скарга подана представником і в справі немає підтвердження його повноважень.
Частиною 1 ст. 264 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати.
З матеріалів апеляційної скарги АТ "Турбоатом" судом встановлено, що вона підписана представником Нестеренком Дмитром Миколайовичем.
До апеляційної скарги додано, зокрема, копію наказу АТ "Турбоатом" №43-к від 01.03.2017, відповідно до якого Нестеренка Д.М. призначено на посаду заступника генерального директора (т.2 а.с.67).
З наданої представником відповідача Посадової інструкції заступника генерального директора (затвердженої Генеральним директором АТ "Турбоатом" В.Г. Субботіним 15.05.2018), вбачається, що заступник генерального директора є членом Дирекції – директором АТ "Турбоатом" (т.2 а.с. 71-81).
Відповідно до наданого представником відповідача витягу зі Статуту АТ "Турбоатом" (т.2 а.с.147-156) – керівництво поточною діяльністю Товариства здійснює колегіальний орган Товариства – Дирекція (п.18.1)
Очолює та керує діяльністю Дирекції - Генеральний директор, який обирається та повноваження якого припиняються Наглядовою радою (п.18.2).
Персональний склад Дирекції обирається наглядовою радою за поданням Генерального директора. Повноваження членів Дирекції припиняються Наглядовою радою (п.18.3).
Кількісний склад Дирекції становить 11 членів. Членами Дирекції є Генеральний директор та директори (п.18.4).
Відповідно до протоколу засідання наглядової ради ПАТ "Турбоатом" від 01.03.2017 №2-НР було затверджено персональний склад дирекції ПАТ "Турбоатом" та обрано Нестеренка Дмитра Миколайовича членом дирекції (а.с. 68-70 т. 1).
Колегія суддів зазначає, що з аналізу норм процесуального законодавства вбачається, що самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.
З наданих представником відповідача документів вбачається, що Дирекція АТ "Турбоатом" є виконавчим органом Товариства, заступник генерального директора є членом Дирекції, зокрема Д.М. Нестеренко є одним із директорів АТ "Турбоатом".
Оскільки, Д.М. Нестеренко є членом виконавчого органу відповідача, отже має право представляти інтереси Товариства в порядку самопредставництва юридичної особи, зокрема, підписувати від його імені апеляційні скарги.
Отже, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що апеляційна скарга АТ "Турбоатом" підписана особою, яка є членом виконавчого органу Товариства і має право діяти від його імені.
Враховуючи зазначене, колегія суддів відмовляє у задоволенні заяви Харківської міської ради.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно  та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05.06.2020 № 211538060 (а.с. 23-30 т. 1) право власності на:
-нежитлову будівлю літ. "Т-1" загальною площею 173,1 кв.м. по просп. Московського, 267 у м. Харкові з 12.07.2019 зареєстроване за АТ "Турбоатом" на підставі наказу від 31.01.1996 № 16-АТ;
-нежитлову будівлю літ. "Х-1" загальною площею 7,3 кв.м. по просп. Московському, 267 у м. Харкові з 10.07.2019 зареєстроване за АТ "Турбоатом" на підставі наказу від 31.01.1996 № 16-АТ;
-нежитлову будівлю літ. "У-1" загальною площею 105,7 кв.м. по просп. Московському, 267 у м. Харкові з 09.07.2019 зареєстроване за АТ "Турбоатом" на підставі наказу від 31.01.1996 № 16-АТ;
-нежитлову будівлю літ. "Ч-1" загальною площею 79,8 кв.м. по просп. Московському, 267 у м. Харкові з 14.06.2019 зареєстроване за АТ "Турбоатом" на підставі наказу від 31.01.1996 № 16-АП;
-нежитлову будівлю літ. "Ц-1" загальною площею 475,6 кв.м. по просп. Московському, 267 у м. Харкові з 14.06.2019 зареєстроване за АТ "Турбоатом" на підставі наказу від 31.01.1996 № 16-АП;
-нежитлову будівлю літ. "АД-1" загальною площею 200,7 кв.м. по просп. Московському, 267 у м. Харкові з 09.07.2019 зареєстроване за АТ "Турбоатом" на підставі наказу від 31.01.1996 № 16-АТ;
-нежитлову будівлю літ. "Ш-1" загальною площею 81,7 кв.м. по просп. Московському, 267 у м. Харкові з 21.05.2019 зареєстроване за АТ "Турбоатом" на підставі наказу від 31.01.1996 № 16-АТ;
-нежитлову будівлю літ. "Л-1" загальною площею 622,8 кв.м. по просп. Московському, 267 у м. Харкові з 21.05.2019 зареєстроване за АТ "Турбоатом" на підставі наказу від 31.01.1996 № 16-АТ;
-нежитлову будівлю літ. "Н-2" загальною площею 8,8 кв.м. по просп. Московському, 267 у м. Харкові з 23.04.2019 зареєстроване за АТ "Турбоатом" на підставі наказу від 31.01.1996 № 16-АТ;
-нежитлову будівлю літ. "АА-1" загальною площею 3,2 кв.м. по просп. Московському, 267 у м. Харкові з 23.04.2019 зареєстроване за АТ "Турбоатом" на підставі наказу від 02.03.1996 № 16-АТ;
-нежитлову будівлю літ. "С-1" загальною площею 24,6 кв.м. по просп. Московському, 267 у м. Харкові з 02.04.2019 зареєстроване за АТ "Турбоатом" на підставі наказу від 31.01.1996 № 16-АТ;
-нежитлову будівлю літ. "К-1-2" загальною площею 862,1 кв.м. по просп. Московському, 267 у м. Харкові з 02.04.2019 зареєстроване за АТ "Турбоатом" на підставі наказу від 31.01.1996 № 16-АТ;
-нежитлову будівлю літ. "М-2" загальною площею 1    157,7 кв.м. по просп. Московському, 267 у м. Харкові з 27.02.2019 зареєстроване за АТ "Турбоатом" на підставі наказу від 31.01.1996 № 16-АТ;
-нежитлову будівлю літ. "И-1" загальною площею 377,5 кв.м. по просп. Московському, 267 у м. Харкові з 27.02.2019 зареєстроване за АТ "Турбоатом" на підставі наказу від 31.01.1996 № 16-АТ;
-нежитлову будівлю літ. "Д-2" загальною площею 872,4 кв.м. по просп. Московському, 267 у м. Харкові з 19.02.2019 зареєстроване за АТ «ТУРБОАТОМ» на підставі наказу від 31.01.1996 № 16-АТ;
-нежитлову будівлю літ. "З-2" загальною площею 279,4 кв.м. по просп. Московському, 267 у м. Харкові з 19.02.2019 зареєстроване за АТ "Турбоатом" на підставі наказу від 31.01.1996 № 16-АТ;
-нежитлову будівлю літ. "Б-2" загальною площею 7    646,2 кв.м. по просп. Московському, 267 у м. Харкові з 07.02.2019 зареєстроване за АТ "Турбоатом" на підставі наказу від 31.01.1996 № 16-АТ;
-нежитлову будівлю літ. "А-4" загальною площею 1    120 кв.м. по просп. Московському, 267 у м. Харкові з 07.02.2019 зареєстроване за АТ "Турбоатом" на підставі наказу від 31.01.1996 № 16-АТ;
-нежитлову будівлю літ. "Г-1-2" загальною площею 5    464,9 кв.м. по просп. Московському, 267 у м. Харкові з 16.01.2019 зареєстроване за АТ "Турбоатом" на підставі наказу від 31.01.1996 № 16-АТ;
-нежитлову будівлю літ. "Ж-1" загальною площею 7    470,8 кв.м. по просп. Московському, 267 у м. Харкові з 22.01.2019 зареєстроване за АТ "Турбоатом" на підставі наказу від 31.01.1996 № 16-АТ;
-нежитлову будівлю літ. "В-1-2" загальною площею 3    355,1 кв.м. по просп. Московському, 267 у м. Харкові з 22.01.2019 зареєстроване за АТ "Турбоатом" на підставі наказу від 31.01.1996 № 16-АТ;
-нежитлову будівлю літ. "Ю-1-3" загальною площею 13    932,9 кв.м. по просп. Московському, 267 у м. Харкові з 16.01.2019 зареєстроване за АТ "Турбоатом" на підставі наказу від 31.01.1996 № 16-АТ.
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 24.06.2020 №НВ-0005138212020 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 6310138500:06:004:0002 розташовується (адміністративно-територіальна одиниця) у Харківській області, місто Харків, Немишлянський район, просп. Московському, 267 загальною площею - 11,0851 га; цільове призначення – 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості; категорія земель – землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; дата державної реєстрації земельної ділянки - 07.02.2020 (а.с. 36 т. 1).
Як зазначає позивач, земельна ділянка площею 11,0851 га з кадастровим номером 6310138500:06:004:0002 по просп. Московському, 267 у м. Харкові перебуває у власності територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради, з підстав відсутності зареєстрованих за будь-якими юридичними або фізичними особами прав на земельну ділянку та з урахуванням ст.ст. 12, 80, 83 Земельного кодексу України.
З відкритого доступу Публічної кадастрової карти судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 6310138500:06:004:0002 по просп. Московському, 267 в м. Харків є комунальною власністю.
Департаментом територіального контролю Харківської міської ради проведено обстеження земельної ділянки за адресою просп. Московському, 267, м. Харків з кадастровим номером 6310138500:06:004:0002 та складено акт б/н від 26.06.2020, що на зазначеній земельній ділянці розташовані нежитлові будівлі літ. "Г-1-2", літ. "Ю-1-3", літ. "Ж-1", літ.  "В-1-2", літ. "Б-2", літ. "А-4", літ. "З-2", літ. "Д-2", літ. "М-2", літ. "И-1", літ. "К-1-2", літ. "С-1", літ. "АА-1", літ. "Н-2", літ. "Л-1", літ. "Ш-1", літ. "Ц-1", літ. "Ч-1", літ. "АД-1", літ. "У-1", літ. "Х-1", літ. "Т-1", право власності на які зареєстроване за АТ "Турбоатом". Останній з 07.02.2020 використовує зазначену земельну ділянку без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст. 125, 126 ЗК України.
Позивач зазначає, що АТ "Турбоатом" у період з 01.03.2020 по 30.06.2020 не сплачувало за користування земельною ділянкою по просп. Московському, 267 у         м. Харкові плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберегло за рахунок Харківської міської ради як власника земельної ділянки за вказаною адресою майно - грошові кошти в розмірі орендної плати.
АТ "Турбоатом", набувши право власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці комунальної форми власності, належним чином  у встановленому законодавством порядку не оформило речового права на вказану земельну ділянку.
Звертаючись з позовом, Харківська міська рада здійснила розрахунок розміру безпідставно збережених коштів АТ "Турбоатом" у розмірі орендної плати на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки по просп. Московському, 267 у м. Харкові (кадастровий номер 6310138500:06:004:0002) від 06.05.2020 № 3704, виданого Відділом у м. Харкові ГУ Держгеокадастру у Харківській області.
Згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки по просп. Московському, 267 у м. Харкові на №3В-9801259902020 від 30.04.2020 (кадастровий номер 6310138500:06:004:0002) від 06.05.2020 № 3704, виданого ГУ Держгеокадастру у Харківській області Відділом у м. Харкові, за площу вказаної земельної ділянки, що складає 11,0851 га нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає  286 163006 грн (а.с.41 т. 1).
Відповідно до інформації Офісу великих платників податків ДПС України від 03.06.2020 № 3401/9/28-10-54-18 АТ "Турбоатом" нараховує та сплачує земельний податок з юридичних осіб. По зобов`язаннях за січень-березень 2020 АТ "Турбоатом" нараховано та сплачено 6    329    099,40 грн (а.с.31 т. 1).
Відповідно до уточнюючої податкової декларації, поданої АТ "Турбоатом" за 2020 рік до контролюючого органу, АТ "Турбоатом" декларується плата за землю за використання чотирьох земельних ділянок з кадастровими номерами 6310137500:04:011:0016, 6310137500:04:011:0015, 6310138500:06:004:0002, 6310138500:02:001:0045.
За використання земельної ділянки з кадастровим номером 6310138500:06:004:0002 АТ "Турбоатом"  декларується річна сума земельного податку у розмірі 3    934    740,77 грн.
На думку Харківської міської ради, АТ "Турбоатом" у період з 01.03.2020 по 30.06.2020 не сплачувало за користування земельною ділянкою по просп. Московському, 267 у м. Харкові плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберегло за рахунок Харківської міської ради, як власника земельної ділянки, за вказаною адресою майно – грошові кошти у розмірі орендної плати у відповідності до ст.ст. 1212-1214 ЦК України.
Звертаючись з зазначеним позовом, Харківська міська рада вважає безпідставним збереженням коштів з боку АТ "Турбоатом" за використання вказаної земельної ділянки за період з 01.03.2020 по 30.06.2020 у розмірі, що складає 1    877    944,86 грн, з урахуванням сплаченої суми земельного податку у розмірі 983    685,21 грн.
Проте стягнення проводиться за 3 місяці, оскільки за березень місяць 2020 року нарахування безпідставно збережених коштів міською радою не здійснюється з огляду на приписи Закону України від 02.04.2020 року № 540 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби", відповідно до положень якого плата за землю не нараховується та не сплачується за період з 1 березня по 31 березня 2020 року.
З метою недопущення подвійного стягнення плати за землю за використання земельних ділянок комунальної власності позивач враховує сплату АТ "Турбоатом" плати за землю з урахуванням інформації щодо задекларованого останнім земельного податку, а саме за земельну ділянку з кадастровим номером 6310138500:06:004:0002 декларується 3    934    740,77 грн в рік, що в місяць складає 327    895,07 грн, а за три місяці (тобто з 01.04.2020-30.06.2020, без врахування березня 2020) складає 983    685,21 грн.
Як зазначалося рішенням суду першої інстанції позов задоволено; стягнуто з Акціонерного товариства "Турбоатом" на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 1 877 944, 86грн, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 28 169, 17 грн.
Судом встановлено, що відповідач дійсно зберіг (заощадив) у себе майно - кошти у вигляді орендної плати, що нараховується за володіння і користування земельною ділянкою за адресою: просп. Московський, 267 у м. Харкові загальною площею 11,0851 га (кадастровий номер 6310138500:06:004:0002).
Відсутність договору оренди земельної ділянки має фактичним наслідком набуття відповідачем володіння і користування чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті відбулося збереження (заощадження) відповідачем належних до сплати за таке володіння і користування коштів у вигляді орендної плати.
Правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні. Передача прав володіння і користування земельною ділянкою згідно з ст. 206 ЗК України, п.п. 14.1.136 п. 14.1. ст. 14 ПК України здійснюється за плату, що має вноситися на користь Харківської міської ради на підставі договору оренди земельної ділянки. Правові підстави для одержання відповідачем прав володіння і користування земельною ділянкою безоплатно відсутні. Так само відсутні правові підстави для ненарахування, несплати орендної плати за землю, тощо.
Відповідач зберіг майно саме за рахунок Харківської міської ради. Судом встановлено, що власником відповідної земельної ділянки у м. Харкові є територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради. Згідно з ст. 206 Земельного кодексу України, п.п. 14.1.136 п. 14.1. ст. 14 ПК України власником майна фактично збереженого відповідачем (коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою) також є територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради. Таким чином, збереження (заощадження) відповідачем коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою призвело до збільшення (накопичення) цих коштів у відповідача за рахунок їх неодержання територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради.

Заслухавши суддю-доповідача та присутніх представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, переглянувши справу з урахуванням меж перегляду визначених в ст. 269 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
За змістом статті 1212 Цивільного кодексу України, кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Конструкція статті 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм глави 83 Цивільного кодексу України, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
При цьому, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Відносини з безоплатного користування власником нерухомого майна земельною ділянкою, на якій  це майно розташоване, за відсутності речового права власності чи користування такою ділянкою, є за своїм змістом кондикційними, а не деліктними, оскільки в них відсутній делікт (цивільне правопорушення), але наявні вищенаведені умови, передбачені  статтею 1212 Цивільного кодексу України.
          Аналогічний правовий висновок викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 23 травня 2018 року у справі 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), а також у постановах Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі №922/1008/15 (провадження №3-1271гс16), від 07 грудня 2016 року у справі № 922/1009/15 (провадження № 3-1348гс16), від 12 квітня 2017 року у справах №922/207/15 (провадження № 3-1345гс16) і №922/5468/14 (провадження № 3-1347гс16).
Як встановлено судом, АТ "Турбоатом" є власником нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці за адресою м. Харків, пр. Московський, 267 з кадастровим номером 6310138500:06:004:0002 на підставі наказів Фонду Державного майна від 31.01.1996.
З матеріалів справи судом встановлено, та не заперечується сторонами,         речові права на зазначені земельні ділянки за АТ "Турбоатом" не зареєстровані.
Як зазначає відповідач, земельна ділянка, на якій розміщуються будинки та споруди підприємства надані АТ "Турбоатом" рішеннями виконавчого комітету Харківської міської ради, зокрема: 
-рішення виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів трудящих №370 від 31.03.1948;
-рішення виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів трудящих №232 від 30.03.1949;
-рішення виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів трудящих №359 від 11.05.1949;
-рішення виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів трудящих №556 від 23.06.1949;
-рішення виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів трудящих №56 - II від 03.02.1960;
-рішення виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів трудящих №210 - 13 від 18.04.1961;
-рішення виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів трудящих №158 - 16 від 27.06.1990.
Дослідивши рішення виконавчого комітету Харківської міської ради, на які посилається відповідач, судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів трудящих № 359 від 11.05.1949 задоволено клопотання дирекції Харківського турбогенераторного заводу та відведено земельний участок по проспекту Сталіна  (нині – пр. Московський) орієнтовною площею 2,5 га, згідно доданого до цього плану Управління головного архітектора міста (п.1). Це рішення набуває чинності після відводу участка в натурі Управлінням головного архітектора міста (п.4) (т. 1 а.с.106-108 ).
Згідно з рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів трудящих № 556 від 23.06.1949 ухвалено Харківському турбогенераторному заводу відвести участок землі по пр. Сталіна під забудову (т. 1 а.с. 109-110). 
Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів трудящих №210 - 13 від 18.04.1961 Харківському турбінному заводу ім. С.М. Кірова відведено додатково ділянки землі, в районі другої ділянки заводу по пр. Сталіна.
Тобто, із вказаних рішень судом встановлено, що Харківському турбогенераторному заводу у 1949 році та Харківському турбінному заводу ім.           С.М. Кірова у 1961 році було надано земельні ділянки на по пр. Сталіна (нині пр. Московський).
На думку скаржника, правомірність використання земельних ділянок підтверджується рішенням Господарського суду Харківської області від 11.03.2010 у справі №16/174-08, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від  12.05.2010.
Так, у згаданій справі розглядався спір про стягнення з АТ "Турбоатом" шкоди, завданої самовільним зайняттям земельних ділянок загальною площею 51,2910 га. 
Зокрема, в мотивувальних частинах цих судових рішень  зазначено, що ділянки, якими користується відповідач та на яких розташовано його підприємство, надані йому на підставі вищенаведених рішень виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів трудящих.
При цьому судами зазначено, що даний факт не заперечується і самим позивачем  у справі № 16/174-08 - Державною екологічною інспекцією  в Харківській області, в акті перевірки якого від 03-04.09.2007 за № 00516 в розділі 4 "Охорона та використання земельних ресурсів" встановлено, що в результаті перевірки відповідача в наявності є наступна документація: на промисловий майданчик "А" рішення виконавчого комітету Харківської міської ради № 370 від 31.03.1948 та №56 - II від 03.02.1960 р.; на промисловий майданчик "Б" рішення виконавчого комітету Харківської міської ради №359 від 11.05.1949 та №210 - 13 від 18.04.1961; на промисловий майданчик "В" рішення виконавчого комітету Харківської міської ради №158 - 16 від 27.06.1990 та №43- 14 від 10.02.1971.
Крім цього суди зазначили, що згідно довідки Харківського міського управління земельних ресурсів від 04.11.2002 №4587, ВАТ "Турбоатом" дійсно розміщується на трьох майданчиках у місті Харкові за такими адресами:
- пр-т Московський, 199 (майданчик "А" ВАТ "Турбоатом") - площа 11,9 га;
- пр-т Московський, 267 (майданчик "Б" ВАТ "Турбоатом") - площа 11,1 га;
- вул. Енергетична, 1 (майданчик "В" ВАТ "Турбоатом") - площа 28,5га.
Разом з цим, в  мотивувальній частині постанови Харківського апеляційного господарського суду від 12.05.2010 у справі №  16/174-08 також зазначено, що земельні ділянки, вказані Державною екологічною інспекцією  в Харківській області в Акті перевірки від 3-4.09.2007 №00516 та у позовній заяві, є тими ж самими земельними ділянками, щодо яких виник спір у вказаній справі, а саме земельними ділянками розташованими за адресою: м. Харків, пр-т Московський, 199 (майданчик "А" ВАТ "Турбоатом") –площа 11,9 га; м. Харків, пр-т Московський, 267 (майданчик "Б" ВАТ "Турбоатом") –площа 11,1 га;   м. Харків,    вул. Енергетична, 1 (майданчик "В" ВАТ "Турбоатом") –площа 28,5 га, які згідно з матеріалами справи відповідач використовує на підставі вказаних рішень, прийнятих органом місцевого самоврядування, а саме –рішень виконавчого комітету Харківської міської ради.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
На підставі зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що зазначене рішення має преюдиціальний характер в частині визначення підстав використання земельних ділянок, а саме стосовно земельної ділянки за адресою: пр-т Московський, 267, м. Харків.
Разом з тим, із загальнодоступної інформації з офіційного сайту відповідача вбачається, що наказом Міністра енергетичного машинобудування СРСР від 21.07.1977 № 203 Харківський турбінний  завод  ім. С.М. Кірова  перейменовано  у Виробниче  об`єднання  турбобудування  "Харківський турбінний  завод".
В постанові Ради міністрів Української РСР від 05.10.1977 №506 "Про присвоєння імені С. М. Кірова виробничому об`єднанню турбобудування "Харківський турбінний завод" зазначено, що виробниче об`єднання турбобудування "Харківський турбінний завод" створено на базі Харківського турбінного заводу імені С. М. Кірова, прийнято пропозицію Міністерства енергетичного машинобудування, Харківського обкому Компартії України і облвиконкому про присвоєння вказаному об`єднанню імені Сергія Мироновича Кірова і надалі вирішено іменувати його - виробниче об`єднання турбобудування "Харківський турбінний завод" імені С. М. Кірова.
Відповідно до  Постанови  ЦК КПРС та Ради  Міністрів  СРСР від 03.01.1980 №5, Виробниче об`єднання турбобудування "Харківський турбінний завод"                          ім. С.М. Кірова перейменоване у виробниче об`єднання турбобудування "Харківський турбінний  завод" ім. С.М. Кірова. 
Відповідно до Наказу Міністра важкого, енергетичного та транспортного машинобудування СРСР від 20.03.1989 № 99, виробниче об`єднання  турбобудування "Харківський турбінний  завод" ім. С.М. Кірова перетворено у науково-виробниче об`єднання "Турбоатом".
Відповідно до Наказу  Фонду державного майна України  від 31.01.1996 № 16-АТ  науково-виробниче об`єднання "Турбоатом" перейменоване у Відкрите акціонерне товариство "Турбоатом".
Відповідно до розділу 1 Статуту Акціонерного товариства "Турбоатом", Товариство  є юридичною особою із новим найменуванням  у результаті  проведення державної реєстрації змін до Статуту Публічного акціонерного товариства "Турбоатом" у відповідності  до вимог Закону України "Про акціонерні товариства" від 17.09.2008 № 514-VI.
Публічне  акціонерне товариство "Турбоатом" стало новим найменуванням  Відкритого акціонерного товариства "Турбоатом" відповідно до  вимог Закону  України "Про акціонерні товариства", створеного  відповідно до Наказу  Фонду державного майна України від 31.01.1996 №16-АТ, Указу Президента України від 26.11.1994 №699/94 "Про заходи щодо забезпечення прав громадян на використання приватизаційних майнових сертифікатів", на підставі процедури, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.1992 № 686 "Про затвердження Порядку  перетворення  в процесі приватизації державних підприємств у відкриті акціонерні товариства" шляхом перетворення  Державного підприємства "Науково-виробниче об`єднання "Турбоатом".  
Постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.1992 № 686 "Про затвердження Порядку  перетворення  в процесі приватизації державних підприємств у відкриті акціонерні товариства", передбачено, що в процедурі  перетворення  державних підприємств у відкриті акціонерні товариства, з моменту  державної реєстрації відкритого акціонерного товариства активи і пасиви державного підприємства  приймаються товариством, яке є правонаступником  прав та обов`язків державного підприємства, що приватизується. 
З наведеного вбачається, що в результаті  створення АТ "Турбоатом", до нього в порядку універсального правонаступництва перейшли всі права та обов`язки Державного підприємства "Науково-виробниче об`єднання "Турбоатом".
З матеріалів справи вбачається, що у складі прав Державного підприємства "Науково-виробниче об`єднання "Турбоатом" до відповідача перейшло і право постійного користування спірними земельними ділянками. 
Проте, як зазначалося речові права на земельну ділянку за адресою пр-т. Московський, 267, м. Харків з кадастровим номером 6310138500:06:004:0002 за АТ "Турбоатом" не зареєстровані.
Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно зі статтею 126 Земельного кодексу України в чинній редакції передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Статтею 92 Земельного кодексу України в чинній редакції  передбачено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають:
а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності;
б) громадські організації осіб з інвалідністю України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації;
в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності;
г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до           Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування";
ґ) заклади освіти незалежно від форми власності;
д) співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку;
е) оператор газотранспортної системи та оператор системи передачі.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації прав підлягають речові права на нерухоме майно, похідні від права власності, зокрема, право постійного користування земельною ділянкою.
Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч. 2 ст. 3 зазначеного Закону).
Разом  з тим, частиною 3 цієї статті встановлено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:
1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;
2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що земельна ділянка за адресою просп. Московський, 267, м. Харків була надана у користування відповідача на підставі рішень виконавчого комітету Харківської міської ради № 359 від 11.05.1949 та № 210 – 13 від 18.04.1961.
На час прийняття зазначених рішень земельні правовідносини регулювалися Земельним кодексом УРСР від 29.11.1922.
Із аналізу норм Земельного кодексу УРСР від 29.11.1922 вбачається, що нормами зазначеного кодексу не передбачено обов`язкової державної реєстрації та посвідчення відповідного речового права – права користування, яке виникло на підставі рішень виконавчого комітету, відповідними правовстановлюючими актами.  
Зокрема, Земельний кодекс УРСР 1922 року (статті 195– 206) передбачав ведення державного запису землекористувачів (земельна реєстрація), функції якого покладалися на Народний комісаріат землеробства та його місцеві органи. Завдання державного запису землекористувачів полягало у проведенні збору та збереженні "у систематичному та наглядному вигляді" точних та своєчасних відомостей про правове та господарське становище всіх землекористувачів.
Згідно зі ст. 196 Земельного кодексу УРСР 1922 р., державна земельна реєстрація поділялась на основну, що полягала у первісному заповненні карт та реєстрів, та поточну, метою якою було своєчасне внесення в акти реєстрації тих змін в правовому, господарському та природному стані земельних ділянок, які відбувалися з плином часу. По суті, цей Земельний кодекс передбачав, що наявність рішення компетентного органу влади та відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) були достатніми юридичними фактами, які свідчили про виникнення у особи права користування земельною ділянкою.
Оскільки вищевказані земельні ділянки надавались правопопередникам  відповідача  в користування за рахунок земель міста Харкова, компетентним органом виконавчої влади, який мав право прийняти відповідні рішення, був саме виконавчий комітет Харківської міської ради депутатів трудящих, який і надав цим особам зазначені ділянки вищевказаними  рішеннями.
Таким чином, документами, що підтверджують факт виникнення у AT "Турбоатом" права користування відповідними земельними ділянками, є вищезазначені рішення виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів трудящих.
Земельний кодекс УРСР, прийнятий 08.07.1970, чітко визначив перелік і компетенцію органів влади, наділених повноваженнями у сфері регулювання земельних відносин. 
Так, главою 2 зазначеного Кодексу було визначено компетенцію місцевих органів державної влади щодо державного управління в галузі регулювання земельних відноси. 
Відповідно до ст. 13 Земельного кодексу від 08.07.1970 земля в Українській РСР надається в користування: колгоспам, радгоспам, іншим сільськогосподарським державним, кооперативним, громадським підприємствам, організаціям і установам; промисловим, транспортним, іншим несільськогосподарським державним, кооперативним, громадським підприємствам, організаціям і установам; громадянам СРСР.
Згідно зі ст. 15 Земельного кодексу УРСР від 08.07.1970 земельні ділянки передавалися у користування на праві землекористування двох видів – безстрокового та тимчасового. Безстроковим (постійним) визнавалося землекористування без заздалегідь встановленого строку. 
Статтею 16 Земельного кодексу УРСР від 08.07.1970 передбачено, що  надання земельних ділянок  у  користування  здійснюється  в порядку відведення. Відведення земельних   ділянок   провадиться   на    підставі постанови  Ради  Міністрів  УРСР  або рішення виконавчих комітетів обласної,  районної,  міської,  селищної і сільської Рад депутатів трудящих  в  порядку,  встановлюваному  законодавством Союзу РСР і Української РСР. У постановах  або  рішеннях  про  надання  земельних  ділянок вказується   мета,  для  якої  вони  надаються,  і  основні  умови користування землею. Надання земельної ділянки, що є в користуванні, іншому землекористувачеві   провадиться тільки після вилучення даної ділянки в порядку, передбаченому статтями 37-41 цього Кодексу. Порядок порушення і розгляду клопотань про надання земельних ділянок встановлюється Радою Міністрів Української РСР.
Згідно зі ст. 20 цього Кодексу, право землекористування колгоспів,  радгоспів та інших  землекористувачів  засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються  Радою  Міністрів СРСР.
Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу УРСР від 08.07.1970 видача документів на право користування землею колгоспам, радгоспам, іншим підприємствам,   організаціям і установам провадиться  виконавчими комітетами районних (міських) Рад депутатів трудящих,  незалежно від того, на підставі рішення якого виконавчо-розпорядчого органу державної влади надана земельна ділянка. Землекористувачам, яким земельні  ділянки  надано  із земель міст і  селищ  міського типу, документи на право користування земельними ділянками видаються відповідно виконавчими комітетами міських і селищних Рад депутатів трудящих.
Крім того, 25 грудня 1970 року Президією Верховної Ради УРСР видано Указ "Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР", яким визначено порядок застосування норм цього Кодексу до земельних відносин, які виникли до 1 січня 1970 р. Зокрема, в пункті 2 Указу зазначено, що до земельних правовідносин, що виникли до 1 січня 1971 р., Земельний кодекс УРСР 1970 р. застосовувався до тих прав і обов`язків, які виникнуть після введення його в дію, тобто, після 1 січня 1971 р. Так, пунктом 5 Указу було встановлено, що рішення про надання в користування земельних ділянок, прийняті до 1 січня 1971 р. відповідними органами в межах їх компетенції, але не виконані до моменту введення в дію Земельного кодексу, не втрачають чинності та підлягають виконанню у відповідності з вимогами нового Кодексу.
Таким чином, Земельний кодекс УРСР 1970 року та вищезгаданий Указ Президії Верховної Ради УРСР підтвердили законність всіх прав користування земельними ділянками, які виникли в період дії Земельного кодексу УРСР 1922 р.
Отже, права користування на земельні ділянки, які правопопередники AT "Турбоатом" набули у 1947-1961 роках, слід вважати такими, що виникли у встановленому законом порядку. А у період дії Земельного кодексу УРСР 1970 р. не вимагалося обов`язкового посвідчення таких прав державними актами на право користування землею.
Таким чином, правопопередники AT "Турбоатом" отримали земельні ділянки у користування до набрання чинності Земельним кодексом УРСР 1970 р. на підставі рішень виконавчого комітету депутатів трудящих Харківської міської ради про надання вказаних земельних ділянок у користування і продовжували користуватися ними після введення в дію Земельного кодексу УРСР 1970 р.
Згідно зі ст. 22 Земельного кодексу УРСР  від 18.12.1990 право володіння або право користування наданою земельною ділянкою виникало лише після встановлення землевпорядними організаціями меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. 
Статтею 23 цього ж Кодексу було встановлено, що право володіння або право користування землею посвідчувалося державними актами, які видавалися і реєструвалися сільськими, селищними, районними, міськими Радами народних депутатів. 
Відповідно до п. 6 Постанови Верховної ради УРСР "Про земельну реформу" від 18.12.1990 громадяни, підприємства, установи й організації,  які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення у дію Земельного кодексу Української РСР, повинні до 01.01.2008 оформити право власності або право користування землею. Після закінчення  вказаного  строку  раніше надане їм право користування земельною  ділянкою  втрачається.
З наведеного вбачається, що  Постановою "Про земельну реформу" держава в особі Верховної Ради України визнала чинність і дійсність усіх прав громадян і юридичних осіб на користування земельними ділянками, які були набуті до прийняття вищезазначеної постанови без оформлення державних актів.
Згідно до п. 6 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2011 (набув чинності з 01.01.2002) громадяни  та  юридичні  особи,  які  мають  у  постійному  користуванні земельні ділянки,  але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві,  повинні до 1 січня 2005 року  переоформити  у встановленому порядку право власності або право оренди на них.
Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним) положення пункту 6 Постанови Верховної Ради України "Про земельну реформу" в частині втрати громадянами, підприємствами, установами та організаціями раніше наданого їм права користування земельною ділянкою після закінчення строку оформлення права користування землею та положення пункту 6 Перехідних положень  Земельного кодексу України 2001 року в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.
Таким чином, чинне земельне законодавство України визнає права користування земельними ділянками як титульних землекористувачів, тобто землекористувачів, які отримали державні акти на право постійного користування землею, так і тих землекористувачів, які набули право користування землею в період, коли воно не посвідчувалося державними актами, і які, відповідно, державні акти не отримали.
В  Рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 зазначено, зокрема, що згідно з частиною третьою статті 41 Конституції  України  громадяни  для  задоволення  своїх  потреб можуть  користуватися об`єктами права державної та  комунальної  власності  відповідно   до   закону.   Ця   конституційна  гарантія  не  може тлумачитися як така,  що заперечує державний захист інших визнаних  майнових   прав   громадян (крім  права  власності) або обмежує можливості такого захисту прав  землекористувачів, набутих свого часу відповідно до чинного на той час законодавства. 
Таким чином, стосовно права постійного користування земельними ділянками діє механізм захисту,  гарантований  статтями 13, 14, 41, 55 Конституції України. 
Згідно зі статтею  22  Конституції  України  конституційні  права  і  свободи  гарантуються  і  не  можуть бути  скасовані  (частина  друга),  при  прийнятті  нових  законів   або  внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу  існуючих  прав  і  свобод  (частина   третя).
Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства не мають зворотної дії в часі, їх дія поширюється на відносини, які виникли раніше, лише у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують цивільну відповідальність особи.
Цей принцип закріплено на конституційному рівні (стаття 58 Конституції України), що є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі між державою і громадянином. Він гарантує впевненість громадян у тому, що їхнє теперішнє становище не буде погіршено прийняттям нового закону чи іншого нормативно-правового акта. 
Проте пункт 6 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2011  зобов`язує  громадян та юридичних осіб переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на земельні ділянки. При переоформленні права постійного користування у довгострокову оренду її строк визначається "відповідно до закону", що є неконкретним у зв`язку з невизначеністю цього закону, як і закону, який встановив би порядок переоформлення.
Конституційний Суд України дійшов висновку, що встановлення обов`язку громадян переоформити земельні ділянки, які знаходяться у постійному користуванні, на право власності або право оренди до 1 січня 2008 року потребує врегулювання чітким механізмом порядку реалізації цього права відповідно до вимог частини другої статті 14, частини другої статті 41 Конституції України. У зв`язку з відсутністю визначеного у законодавстві відповідного механізму переоформлення громадяни не в змозі виконати вимоги пункту 6 Перехідних положень Кодексу у встановлений строк, про що свідчить неодноразове продовження Верховною Радою України цього строку.
Отже, порядок  переоформлення  права  користування  земельною ділянкою має  бути врегульований у чинному Кодексі або  інших законах шляхом визначення об`єктів,  суб`єктів  та  основних стадій набуття прав на земельні ділянки. 
Суб`єктивне   право   на   земельну  ділянку  виникає  і реалізується на підставах і  в  порядку,  визначених  Конституцією України,  Земельним кодексом України  та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. 
Право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених законодавством
Підставою для  виникнення  права  на   земельну ділянку є відповідний юридичний  факт.  Чинний  Кодекс серед  підстав набуття права на землю громадянами та  юридичними  особами  не називає оформлення чи переоформлення прав на земельні ділянки.
Земельним кодексом України не встановлено чітких матеріально-правових і  процесуальних  гарантій зміни громадянами  юридичного титулу права постійного користування земельною ділянкою  на  право  власності  чи право оренди.
Згідно з   частиною  п`ятою  статті  3  Закону  України  "Про  державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень"  право  власності  та  інші  речові права на нерухоме  майно,  набуті згідно з  чинними  нормативно-правовими  актами  до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав  на нерухомість,  їх  обмежень здійснюється лише  в  разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника   (володільця)  нерухомого майна. 
З урахуванням  наведеного  Конституційний  Суд  України  дійшов  висновку, що пункту 6 Постанови Верховної Ради України "Про земельну реформу" в частині втрати громадянами, підприємствами, установами та організаціями раніше наданого їм права користування земельною ділянкою після закінчення строку оформлення права користування землею, пункт 6 Перехідних положень Земельного Кодексу України  через  відсутність  встановленого  порядку переоформлення права власності  або оренди та  унеможливлення  безоплатного  проведення  робіт  із  землеустрою  і виготовлення технічних матеріалів та документів для переоформлення права постійного користування земельною ділянкою на  право   власності   або   оренди  в  строки,  визначені  Кодексом,  суперечать  положенням частини четвертої статті 13,  частини другої статті 14,  частини  третьої статті 22,  частини першої статті 24, частин першої,  другої,  четвертої статті 41  Конституції  України.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що право постійного користування земельною ділянкою є речовим правом на нерухоме майно, і в разі, якщо таке право  належало реорганізованій юридичній особі, воно мало включатися до обсягу прав, яких набуває правонаступник в процесі реорганізації чи перетворення. При цьому земельне законодавство не містило та не містить норм, які б забороняли передачу права постійного землекористування в порядку правонаступництва або чітко визначали, що в процесі реорганізації чи перетворення таке право не переходить.
Враховуючи зазначене, судова колегія приходить до висновку, що право користування земельною ділянкою за адресою м. Харків, просп. Московський, 267, яке виникло у правопопередників відповідача на підставі рішень виконавчого комітету Харківської міської ради до прийняття Земельного кодексу України від 25.10.2001 не втрачається. 
Як зазначалося, ч. 2 ст. 92 Земельного кодексу містить перелік осіб, які мають право набути право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності.
Як вбачається відповідач не належить до осіб, зазначених у цій статті, проте  зазначене не свідчить, що до нього не перейшло право постійного користування спірними земельними ділянками від правопопередника - Державного підприємства “Науково-виробниче об`єднання "Турбоатом".
Частина 2 ст. 92  Земельного кодексу України використовує поняття  "набуття"       права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності. Це означає, що вона застосовується до осіб, які отримують таке право безпосередньо від органів розпорядження земельними ділянками (державної влади чи місцевого самоврядування), в той час як правонаступництво юридичної особи, зокрема  відповідно до п. 5  постанови Кабінету Міністрів України від 07.12.1992 № 686 "Про затвердження Порядку перетворення в процесі приватизації державних підприємств у відкриті акціонерні товариства", передбачає перехід всіх прав  та обов`язків  особи, що припиняється до новоствореної юридичної особи,  що означає визначення правової долі вже набутого раніше попередником правонаступника права постійного користування земельною ділянкою.       
Отже,  обмеження ч. 2  ст. 92 Земельного кодексу України по колу суб`єктів не застосовуються у випадку переходу до правонаступника права постійного користування земельною ділянкою, яке було раніше набуте його попередником. 
Такий висновок ґрунтується і на рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 у справі № 1-17/2005, в п.5.4 якого зазначено, що поняття "набувають права" за змістом ч.2 ст.92 та ч.1 ст.116 Земельного кодексу припускають поширення цього поняття лише на випадки первинного отримання земельної ділянки із земель державної та комунальної власності підприємствами, установами та організаціями, що належать до державної або комунальної власності, а також громадянами та юридичними особами, які набувають права власності та користування земельними ділянками.
До того ж, у п. 5.3 зазначеного рішення Конституційного Суду України вказано, що положення ст.92 Земельного кодексу України не обмежують і не скасовують права постійного користування земельними ділянками, яке набуте  особами в установлених законодавством випадках станом на 01.01.2002.
З наведеного вбачається, що до правонаступника(ів) юридичної особи переходить право постійного користування земельною ділянкою на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у реорганізованої юридичної особи, навіть якщо такий правонаступник не відноситься до передбачених ч. 2 ст. 92 Земельного кодексу України осіб.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 27 Земельного кодексу України 1990 р., який діяв на час правонаступництва відповідача було передбачено, що право користування  земельною  ділянкою  чи   її    частиною припиняється, зокрема  у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства;
Пунктом  в ч.1 ст.141 Земельного кодексу України в чинній редакції підставою для припинення права користування земельною ділянкою є припинення діяльності           релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій. 
Отже, у правовій конструкції наведених норм вжито термін "припинення діяльності" вказаних у ній юридичних осіб, а не  "припинення" таких юридичних осіб. З огляду на це Верховний Суд України в постановах від 21.02.2011 у справі № 21-3а11 та у справі № 5023/3993/12 висловив правову позицію, згідно із якою припинення права користування земельною ділянкою з підстав припинення підприємства, установи, організації допускається лише у випадку, коли припинення останніх виключає правонаступництво.
Відповідно до ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Таким чином у разі наявності правонаступника у набувачів права постійного землекористування, вказане право переходить до цього правонаступника. Отже,  відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.12.1992 № 686 "Про затвердження Порядку  перетворення  в процесі приватизації державних підприємств у відкриті акціонерні товариства" до відповідача в процедурі перетворення  державних підприємств у відкриті акціонерні товариства в порядку універсального правонаступництва перейшли всі права та обов`язки Державного підприємства “Науково-виробниче об`єднання "Турбоатом", в тому числі й право постійного користування спірними земельними ділянками.
Крім того, як зазначено вище, статтею 7 цього Кодексу, який діяв на час перетворення Державного підприємства "Науково-виробниче об`єднання "Турбоатом" у ВАТ "Турбоатом" до постійних землекористувачів було віднесено, зокрема промислові,  підприємства, до яких належить і це товариство.
Отже, матеріали справи свідчать, що відповідач у спірному періоді  використовував земельну  ділянку за адресою просп. Московський, 267, м. Харків на праві постійного користування, яке перейшло  до нього в порядку універсального правонаступництва від Державного підприємства "Науково-виробниче об`єднання "Турбоатом".
З матеріалів справи також вбачається, що  у 2019 році відповідач звернувся до позивача за дозволом про внесення до Державного земельного кадастру відомостей про спірні земельні ділянки, набуті ним у користування у 1940-х - 1960-х роках. 
27 листопада 2019 року рішенням Харківської міської ради №1835/19 AT "Турбоатом" надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 29,2015 га, 11,0634 га, 0,1655 га, 2,2792 га та 12,0310 га.
07.02.2020 земельна ділянка за адресою м. Харків, пр-т Московський, 267 з кадастровим номером 6310138500:06:004:0002 зареєстрована як об`єкт цивільних прав в Державному земельному кадастрі.
Рішенням Харківської міської ради від 24.06.2020 № 2149/20 земельна ділянка з кадастровим номером 6310138500:06:004:0002, надана AT "Турбоатом" в оренду строком  до 01.07.2069 для експлуатації та обслуговування будівель і споруд.
Під час розгляду даної справи, відповідачем, на виконання зазначеного рішення позивача  вживались невідкладні заходи, спрямовані на оформлення орендних правовідносин, проте через зволікання позивача у підписанні неодноразово надісланих  йому відповідачем та підписаних зі свого боку  проектів договорів оренди  земельних ділянок, відповідні договори були підписані  12.11.2020, більш ніж через 4 місяці після прийняття позивачем зазначеного рішення про надання  земельних ділянок в оренду.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про державний земельний кадастр", який набув чинності  з 01.01.2013, державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державний земельний кадастр" земельні ділянки, право власності, користування  на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.
З наведеного вбачається, що внаслідок здійснення за заявою відповідача реєстрації  у Державному земельному кадастрі земельної ділянки за адресою               м. Харків, пр-т Московський, 267 із присвоєнням кадастрового номеру 6310138500:06:004:0002 відбулось формування  у відповідності з новими правилами земельного законодавства існуючого об`єкту цивільних прав - земельної ділянки, права постійного користування на яку виникло  у 1940-х - 1960-х  відповідно до чинного на той час законодавства та перейшло до відповідача в порядку правонаступництва.
Тому така реєстрація за своїми юридичними наслідками не спричинила за собою виникнення нової земельної ділянки,  набуття, зміну чи припинення права на неї, а була здійснена за волевиявленням відповідача для можливості подальшого переоформлення права постійного користування  у право оренди, що відбулось вже після спірного періоду.
З наведеного вбачається, що відповідач у спірний період використовував земельну ділянку за адресою м. Харків, пр-т Московський, 267 на праві постійного користування.
За приписами статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Відповідно до статті 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Плата за землю – це обов`язковий платіж, який справляється  у складі податку  на майно у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (п.п.  14.1.147 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України).
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п. 14.1.72, 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).
З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".
При цьому, суб`єктами сплати орендної плати є виключно орендарі земельних ділянок державної та комунальної власності, в той час як для постійних землекористувачів  та власників земельних ділянок передбачено плату за землю у формі земельного податку.
Відповідно до наявних в матеріалах справи податкових декларацій з плати за землю (т. 1 а.с. 32-35) судом встановлено, що "Турбоатом" нараховує та сплачує земельний податок з юридичних осіб. По зобов`язаннях за січень-березень 2020 АТ "Турбоатом" нараховано та сплачено 6    329    099,40 грн (а.с.31 т. 1).
За використання земельної ділянки з кадастровим номером 6310138500:06:004:0002 АТ "Турбоатом"  декларується річна сума земельного податку у розмірі 3    934    740,77 грн.
Надаючи контролюючому органу звітність щодо сплати податку за землю, відповідач в графі "Документи, які засвідчують/підтверджують право власності/користування" щодо земельної ділянки з кадастровим номером  6310138500:06:004:0002 зазначає вид права – "2" (постійне користування); серія та номер документа – 359, 210-13, 556.
Оскільки відповідач у спірному періоді був постійним користувачем спірних земельних ділянок, він був зобов`язаний сплачувати  за їх користування земельний податок, що ним і було здійснено, і на що посилається  позивач в позовній заяві.
Із наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що використання відповідачем земельної ділянки за адресою м. Харків, просп. Московський, 267, в період з 01.03.2020 по 30.06.2020 здійснювалося на правових підставах із внесенням встановленої чинним законодавством плати за землю - земельного податку, що свідчить про відсутність безпідставного збереження ним за рахунок позивача грошових коштів внаслідок використання цієї земельної ділянки та відповідно, відсутності порушеного права позивача, на захист якого ним подано позов у даній справі.
Однак  судом першої інстанції не надано належної оцінки даним обставинам, а тому суд дійшов помилкового висновку про задоволення позову Харківської міської ради. 
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод     зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, за висновком апеляційного господарського суду вимоги скарги законні та обґрунтовані, тому вона підлягає задоволенню.
Оскільки судом першої інстанції не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано неправильну оцінку доказам, наявним в матеріалах справи та ухвалено судове рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, витрати відповідача по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою покладаються на позивача відповідно до статті 129 ГПК України.
Керуючись ст. ст. 129, 270, п. 2 ч. 1 статті 275, п. 1, 2, 4 частини 1 статті 277, 281-284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Турбоатом" задовольнити.
Рішення Господарського суду Харківської області від 01.12.2020 у справі №922/2249/20 скасувати.
Ухвалити у справі №922/2249/20 нове рішення, яким у задоволенні позову  Харківської міської ради до Акціонерного товариства "Турбоатом" про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 1877944, 86 грн відмовити.
Стягнути з Харківської міської ради (м-н Конституції, 7, м. Харків, 61003, код ЄДРПОУ: 04059243) на користь Акціонерного товариства "Турбоатом" (просп. Московський, 199, м. Харків, 61037, ідентифікаційний код 05762269) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 42253,76 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачені статтями 287-289 ГПК України.

У судовому засіданні 05.04.2021 проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови складено та підписано 15.04.2021.

Головуючий суддя                                                                    І.А. Шутенко

Суддя                                                                                           В.В. Россолов  

Суддя                                                                                           М.М. Слободін