Ухвала    
14 травня 2021 року
м. Київ
справа № 206/532/18
провадження № 61-1458ск21 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Хопти С. Ф. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: управління-служба у справах дітей Соборної у місті Дніпрі ради, управління-служба у справах дітей Самарської у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: управління-служба у справах дітей Соборної у місті Дніпрі ради, управління-служба у справах дітей Самарської у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання дитини,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що з 14 червня 2014 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , однак через різноманітні непорозуміння сім`я фактично перестала існувати. 
Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час звернення до суду позивач винаймала квартиру, в якій проживала разом зі своїм сином. Позивач вказувала, що проживання сина з батьком не відповідає інтересам сина, оскільки йому менше трьох років і батько не зможе в повній мірі на цьому етапі забезпечити розвиток дитини, його здорове харчування та належний медичний огляд. Також були випадки, коли відповідач забирав сина на прогулянку та не повертав його, а також не повідомляв про місце його перебування, після чого вона була змушена звертатися до поліції. З урахуванням уточнених позовних вимог, 
ОСОБА_2 просила визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 з його матір`ю та відібрати у відповідача та будь-яких інших осіб малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повернути його матері.
У травні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , обґрунтувавши його тим, що ОСОБА_2 за власним бажанням покинула родину з метою влаштування особистого життя. 
Дитина фактично проживає із ним. Крім того, увесь час родина перебувала на його забезпеченні. ОСОБА_2 , виходячи із її доходів, не може самостійно утримувати дитину. Також вона не зверталась до органу опіки та піклування щодо вирішення питання про місце проживання дитини. Тому позивач за зустрічним позовом просив визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 разом з ним.
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. 
Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
У задоволенні вимоги про відібрання дитини відмовлено. 
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 
2018 року закрито.
У січні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
ОСОБА_1 , яка є бабою  ОСОБА_4 , та оскаржувала рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року про закриття провадження у справі за її апеляційною скаргою, у якій заявник просила скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року касаційну скаргу 
 ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки були відсутні докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.
Роз`яснено, що у випадку невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
У березні 2021 року до Верховного Суду надійшла заява  ОСОБА_1 про усунення недоліків касаційної скарги, у прохальній частині якої заявник просить поновити строк касаційного оскарження ухвали апеляційного суду. 
В обґрунтування необхідності поновлення строку касаційного оскарження зазначає, що оскаржувана постанова на її поштову адресу не надходила. 
На підтвердження вказаного надає копії судових повісток від 15 вересня 2020 року, від 28 вересня 2020 року, копію конверта апеляційного суду з відміткою акціонерного товариства «Укрпошта»про повернення.
Проте, з доданих ОСОБА_1 доказів для поновлення строку вбачається, що апеляційним судом було направлено ухвалу від 15 вересня 2020 року про відкриття провадження у справі, а не ухвалу від 27 жовтня 2020 року про закриття апеляційного провадження у справі.
З урахуванням викладеного вище, наведені  ОСОБА_1 підстави пропуску строку касаційного оскарження не можна визнати поважними.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
У частині першій статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд 
і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України). 
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо 
в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку 
на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 272 ЦПК України за заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді. Учасникам справи, які не були присутні                  в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення          у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - 
у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції постановлено 27 жовтня 
2020 року, останнім днем на касаційне оскарження є 26 листопада 2020 року. 
25 січня 2020 року засобами поштового зв`язку заявником подано касаційну скаргу на зазначене судове рішення. 
Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.
Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.
У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» ).
Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває 
в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України» (ухвала 
від 14 жовтня 2003 року).
Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь 
у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У рішенні від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сторони в розумні інтервали мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
Поважними причинами пропуску строку є ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані 
з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії. 
Ухвала Дніпровського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 09 грудня 
2020 року.
Разом з цим, ОСОБА_1 подала копію судової повістки, де у додатку зазначено про направлення ухвали від 15 вересня 2020 року про відкриття провадження у справі, та копії конвертів апеляційного суду.
З урахуванням викладеного, копія судової повістки та копії конвертів Дніпровського апеляційного суду підтверджують отримання заявницею раніше ухваленої процесуальної ухвали про відкриття провадження у справі, ніж постановлення оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі. Зважаючи на це, ОСОБА_1 не навела обставин, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії, внаслідок чого нею безпідставно пропущено строк на касаційне оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду 
від 27 жовтня 2020 року про закриття провадження у справі, а тому наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження є неповажними.
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Ураховуючи, що відсутні підстави вважати, що заявник був позбавлений можливості скористатися своїм процесуальним правом щодо подачі касаційної скарги у передбачений процесуальним законодавством строк, то касаційна скарга  ОСОБА_1 підлягає визнанню неподаною та поверненню.
Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 
ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: управління-служба у справах дітей Соборної у місті Дніпрі ради, управління-служба у справах дітей Самарської у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: управління-служба у справах дітей Соборної у місті Дніпрі ради, управління-служба у справах дітей Самарської у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання дитини вважати неподаною та повернути заявнику.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                   С. Ф. Хопта