ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

                                        Головуючий суддя у першій інстанції :  Гулкевич І.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року	Львів	Справа № 380/570/20 пров. № А/857/2286/21	

          Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

          головуючого судді:                                                  Бруновської Н.В.
          суддів:                                                                      Макарика В.Я., Улицького В.З.
          за участю секретаря судового засідання:                    Волошин М.В.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.12.2020р. у справі №380/570/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області    про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
ВСТАНОВИВ :
20.01.2020р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного Управління Національної поліції у Львівській області ( далі ГУНП) в якому просив суд:
- визнати протиправним і скасувати п.1 наказу №3614 від 29.11.2019р. «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників Сихівського ВП ГУНП» в частині  застосування до слідчого Слідчого відділу Сихівського відділу поліції ГУНП ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції;
- визнати протиправним та скасувати наказ №769 о/с «По особовому складу» від 09.12.2019р. Головного управління Національної поліції у Львівській області про звільнення зі служби в поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 слідчого слідчого відділу Сихівського відділу поліції ГУНП;
- поновити ОСОБА_1  на службі в Національній поліції на посаді слідчого Слідчого відділу Сихівського відділу поліції ГУНП;
-стягнути з ГУНП у Львівській області на користь   ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 10 грудня 2019 року по день фактичного поновлення на службі.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.12.2020р. в позові відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.12.2020р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.
ст.229 КАС України передбачено, що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області №314 о/с від 23.05.2019р. ОСОБА_1 призначено на посаду слідчого Слідчого відділу Сихівського відділу поліції ГУНП.
Дисциплінарною комісією ГУНП у Львівській області проведено службове розслідування за фактом грубо порушення службової дисципліни слідчим СВ Сихівського ВП ГУНП у Львівській області лейтенантом поліції ОСОБА_1 .
Із змісту висновку службового розслідування за фактом грубого порушення службової дисципліни від 25.11.2019р. видно, що 10.11.2019р. в 04:50 у с. Заріччя, Старосамбірського району, Львівської області на автодорозі сполучення КПП Смільниця-Старий Самбір водій автомобіля «Део Ланос», д.н.з НОМЕР_1 , слідчий СВ Сихівського ВП ГУНП у Львівській області лейтенант поліції Короляк Р.Я., рухаючись в напрямку с. Терло на ділянці автодороги, яка має лівосторонній в напрямку його руху поворот, не справився з керуванням та виїхав на правостороннє в напрямку його руху узбіччя дороги, де вчинив наїзд на бетонну та дерев`яну огорожу, внаслідок чого автомобіль перекинувся. Внаслідок ДТП пасажир даного транспортного засобу ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 від отриманих травм помер на місці події, а лейтенанта поліції   ОСОБА_1 з тілесними ушкодженнями госпіталізовано в хірургічне відділення Добромильської РНЛ. У приміщенні зазначеного медичного закладу, працівниками СРПП №1 Старосамбірського відділення поліції Короляку Р.Я. у присутності двох свідків проведено тестування за допомогою газоаналізатора «Драгер», за результатами якого встановлено стан сп`яніння - 1,61 проміле. На момент вказаної події лейтенант поліції ОСОБА_1 перебував поза службою (вихідний день).
За вказаним фактом, Територіальне управління Державного бюро розслідування у м. Львові внесено 10.11.2019р. до ЄРДР №62019140000001247 за ч.2 ст.286 КК України та повідомлено про підозру слідчому СВ Сихівського ВП ГУНП лейтенанту поліції ОСОБА_1 .
28.04.2020р. обвинувальний акт у кримінальному провадженні №62019140000001247 від 10.11.2019р. про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України скеровано до Старосамбірського районного суду Львівської області, досудове розслідування закінчене.
Отже, службовим розслідуванням установлено, що слідчий СВ Сихівського ВП ГУНП у Львівській області лейтенант поліції ОСОБА_3 , перебуваючи поза службою в цивільному одязі без вогнепальної зброї, однак, як працівник поліції, будучи зобов`язаним відповідно до  ст.18 Закону України «Про Національну поліцію»  : неухильно дотримуватися положень  Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, зокрема Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених  наказом МВС України від 09.11.2016р. №1179, а також Присяги поліцейського, керуючись почуттям власної безкарності, на грубе порушення підпункту «а» п. 2.9  ПДР  України, 10.11.2019 близько 04:50 керував автомобілем «Део Ланос», д.н.з НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим грубо порушив службову дисципліну, зокрема вимоги  Правил дорожнього руху  України та вимоги п.5 розділу І та п.3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених  наказом МВС України від 09.11.2016р. №1179, щодо обов`язку поліцейського за будь-яких обставин, як у робочий час, так і неробочий час, дотримуватись основоположних принципів, які закріплені в  Конституції України,  Законі України «Про Національну поліцію», інших законодавчих актах України, зокрема верховенства права, законності, відкритості та прозорості, справедливості, неупередженості та рівності. Такими своїми діями позивач скоїв вчинок, що підриває авторитет поліції. (а.с. 78-86)
На підставі даного Висновку службового розслідування Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області №3614 від 29.11.2019р. «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників Сихівського ВП ГУНП» до ОСОБА_1 застосоване дисциплінарне стягнення - звільнення із служби в поліції за грубе порушення службової дисципліни, зокрема основних обов`язків поліцейського, передбачених ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги поліцейського, вимог п.5 розділу1, п.3 розділу 4 Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених Наказом МВС України від 09.11.2016р. № 1179, вимог п.п 2 «а» п.2.9 Правил дорожнього руху України, а також скоєння вчинку, що підриває авторитет поліції. (а.с. 5-7)
09.12.2019р. Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області№ 769 о/с позивача звільнено відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» із служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 ( ув`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення).(а.с. 8 )
Спірні правовідносини врегульовані:  Конституцією України;  Законом України від 2 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію»  (у редакції  Закону України від 6 квітня 2017 року № 2004-VIII; надалі - Закон № 580-VIII); Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим  Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV  (у редакції  Закону України від 16 травня 2013 року № 245-VII; надалі - Дисциплінарний статут); Правилами етичної поведінки поліцейських, затвердженими  наказом Міністерства внутрішніх справ України від 9 листопада 2016 року № 1179  (надалі - Правила етичної поведінки поліцейських) та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч.2  ст.19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
ст.2 Закону України «Про Національну поліцію»  регламентовано, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах:
1) забезпечення публічної безпеки і порядку;
2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави;
3) протидії злочинності;
4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
Із змісту ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію»  поліцейський зобов`язаний:
1) неухильно дотримуватися положень  Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;
2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;
3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;
4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;
5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;
6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Згідно з ч.1  ст.64 Закону України «Про Національну поліцію»  особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту:
«Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися  Конституції  та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».
Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених      ст.18  Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
ч.1  ст.19 Закону України «Про Національну поліцію»   визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
В п.9 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 23 грудня 2015 року № 901-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що законодавець поширив на поліцейських дію Дисциплінарного статуту до набрання чинності Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції».  Закон України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII  Про Дисциплінарний статут Національної поліції України набрав чинності 7 жовтня 2018 року.
ч.1 ст.1 Дисциплінарного статуту передбачено поняття «службова дисципліна» як дотримання особами рядового і начальницького складу  Конституції  і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.
Із змісту  ч.2 даної статті видно, що службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається:
- створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму;
- забезпеченням гласності та об`єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності;
- дотриманням законності і статутного порядку;
- повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності;
- вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей;
- забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту;
- умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу;
- належним виконанням умов контракту про проходження служби.
Визначення дисциплінарного проступку міститься у ст.2 Дисциплінарного статуту та означає невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.
ст.5 Дисциплінарного статуту передбачено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
ст.7 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу, серед іншого: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють тощо.
В п.5 розділу 1, п.3 розділу 4 Правил етичної поведінки поліцейських  , затверджених Наказом МВС України від 09.11.2016р. № 1179 видно, що   законодавець висуває підвищенні вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку.
Зокрема, за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.
ст.12 Дисциплінарного статуту передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень:
1) усне зауваження;
2) зауваження;
3) догана;
4) сувора догана;
5) попередження про неповну посадову відповідність;
6) звільнення з посади;
7) пониження в спеціальному званні на один ступінь;
8) звільнення з органів внутрішніх справ.
Так, згідно з п.6 ч.1  ст.77 Закону України «Про Національну поліцію»  поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється:
6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;
Так, рішення про звільнення поліцейського із служби в Національній поліції приймається на підставі висновку службового розслідування.
ч.1, ч.2 ст.77 КАС України  передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  ст.78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
ст.17 Закону України 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та  застосування практики Європейського суду з прав людини»   передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) як джерело права.
Відповідно до п.2 ст.6 Конвенції, положенням якого узгоджується із  ст.62 Конституції України, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Колегія суддів при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з врахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. ( ч. 1, ч. 2  ст. 6 КАС України  ).
Надаючи оцінку доводам ОСОБА_1 покладеним в основу апеляційної скарги, про необґрунтованість та протиправність оскаржуваних наказів    з огляду на відсутність судового рішення (вироку), яким би підтверджувались обставини, що ставляться йому в провину, колегія суддів зазначає, хоча вказані накази і винесені на підставі відомостей, наявних у матеріалах відповідного кримінального провадження, розпочатого відносно позивача, однак ґрунтується на самостійних правових підставах.
Так, притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, кримінального правопорушення (п. 10 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» є окремими підставами для звільнення зі служби в поліції та припинення служби в поліції, не пов`язаними із притягненням особи до дисциплінарної відповідальності (п.6 ч.1ст. 77 Закону № 580-VIII).
Апеляційний суд звертає увагу що Закон України «Про Національну поліцію»  виокремлює зазначені підстави для звільнення зі служби в поліції, вчинення поліцейським діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного.
Отже, такі підстави для звільнення зі службі в поліції, як притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, не слід ототожнювати із підставами для притягненням до дисциплінарної відповідальності.
Види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, установлені у ст.12 Дисциплінарного статуту. Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарних проступків, а саме невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.
Адміністративний суд в силу вимог ч.3  ст.2 КАС України  в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо. У той же час адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо прямої чи опосередкованої оцінки правильності кримінально-правової кваліфікації діяння чи інших аспектів кримінального провадження, у тому числі дій слідчого чи прокурора в межах проведення досудового розслідування кримінального провадження.
Суб`єкт владних повноважень,    повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достовірними доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо. При цьому саме лише відтворення у висновку службового розслідування фабули кримінального правопорушення чи інших обставин, наведених у рішеннях слідчого (прокурора, слідчого судді) в рамках досудового розслідування кримінального правопорушення, а так само відтворення у висновку службового розслідування внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей, не є достатнім для того, щоб уважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування поясненнями та документами.
Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому:
-чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені  Конституцією  та законами України;
-чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення;
-чи є встановлені законом  підстави для застосування дисциплінарного стягнення;
-чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням ст. 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 6 жовтня 1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви №    9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
Отже, доводи апелянта про відсутність підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності з огляду на відсутність відповідного судового рішення (вироку), яке набрало законної сили, яке би підтверджувало факт учинення ним діяння, що ставиться йому в провину, є безпідставними.
Таким чином, із аналізу 1, 2 Дисциплінарного статуту видно, що підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції  і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, а також Присяги поліцейського.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що Головне управління Національної поліції у Львівській області як суб`єкт владних повноважень правомірно та обґрунтовано притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення із служби в поліції у зв`язку  із реалізацією дисциплінарного стягнення  у вигляді звільнення із служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
При цьому, апеляційний суд враховує встановлені службовим розслідуванням обставин, щодо грубого порушення  позивачем службової дисципліни, зокрема основних обов`язків поліцейського, передбачених ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги поліцейського, вимог п.5 розділу1, п.3 розділу 4 Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених Наказом МВС України від 09.11.2016р. № 1179, вимог п.п 2 «а» п.2.9 Правил дорожнього руху України, а також скоєння вчинку, що підриває авторитет поліції, що є самостійною та достатньою підставою для притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності.    В діях ОСОБА_1     наявний склад дисциплінарного проступку та обраний вид дисциплінарного стягнення відповідач обрав обґрунтовано, з врахуванням обставин у справі, що не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
ч.5 ст. 242 КАС України  передбачено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносинах суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Висновки апеляційного суду узгоджується з правовою позицією яка викладена Верховним Судом в постановах від 02.10.2018 р. у справі 815/4463, від 29.10.2018 р. № 826/17433/16, від 10.04.2019 р. у справі № 802/1150/17-а.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
В ст.242 КАС України  передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст. 316 КАС України  передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.229,  308,  310,  315,  316,  321,  322,  325,  329 КАС України, суд,--
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення    Львівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року у справі № 380/570/20    - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції є остаточна та касаційному оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційного скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	В. Я. Макарик 	
 	 	В. З. Улицький  	

У зв`язку із  тимчасовою непрацездатністю та відсутністю судді Макарика В.Я. з 08.04.2021р. по 19.04.2021р. , повний текст постанови складено у строк встановлений ч. 3 ст. 243 КАС України, однак підписаний повним складом суду 20.04.2021р.