ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" травня 2021 р.           Справа№ 910/6669/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Зубець  Л.П.
суддів:            Алданової  С.О. 
          Мартюк  А.І. 
 
секретар судового засідання: Пастернак О.С.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 18.05.2021 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Фізичної особи - ОСОБА_1 

на рішення                    Господарського суду міста Києва
від                               18.11.2020 (повний текст складено - 14.12.2020) 
у справі                    №910/6669/20 (суддя - Приходько І.В.)

за позовом                    Фізичної особи - ОСОБА_1 
до                               1) Фізичної особи - ОСОБА_2 ;
2) Фізичної особи - ОСОБА_3 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Приватне акціонерне товариство "Науково-дослідний інститут з технології і механізації монтажних робіт "НДІМЕХМОНТАЖ"
про                              зобов`язання вчинити дії та заборону вчиняти дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 (надалі - відповідач 1) та ОСОБА_3 (надалі - відповідач 2) в якій просила суд:
- зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 протягом 3 робочих днів із моменту набрання рішення законної сили подати до Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут з технології і механізації монтажних робіт "НДІМЕХМОНТАЖ" та до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку повідомлення про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як особи, що діють спільно стали власниками контрольного пакету акцій товариства, а саме 539 акцій, що складає 50,37% або 50%+4 акції;
- зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 протягом 3 робочих днів із моменту набрання рішення законної сили подати до Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут з технології і механізації монтажних робіт "НДІМЕХМОНТАЖ" та до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку інформацію про найвищу ціну, за якою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 придбали акції Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут з технології і механізації монтажних робіт "НДІМЕХМОНТАЖ" протягом 12 місяців, що передують дню набуття такого пакета акцій включно із днем набуття та дати набуття такого пакета;
- зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 протягом 21 робочого дня із моменту набрання рішення законної сили, запропонувати всім акціонерам Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут з технології і механізації монтажних робіт "НДІМЕХМОНТАЖ" придбати у них акції товариства, щодо яких не встановлено обмеження (обтяження), шляхом надсилання до товариства публічної безвідкличної пропозиції для всіх акціонерів - власників акцій товариства про придбання належних їм акцій (оферти);
- заборонити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 голосувати акціями, що перевищують розмір 50 відсотків акцій Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут з технології і механізації монтажних робіт "НДІМЕХМОНТАЖ" до моменту виконання ними відповідних обов`язків, передбачених ст. 65 Закону України "Про акціонерні товариства". 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачі, діючи спільно отримали контрольний пакет акцій (50% + 4 акції) Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут з технології і механізації монтажних робіт "НДІМЕХМОНТАЖ", придбавши акції в інших акціонерів у період із березня по квітень 2020 року, але при цьому не виконали вимог Статуту зазначеного товариства та Закону України "Про акціонерні товариства".
При розгляді спору, судом першої інстанції залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Приватне акціонерне товариство "Науково-дослідний інститут з технології і механізації монтажних робіт "НДІМЕХМОНТАЖ" (надалі - третя особа).
Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.11.2020 у справі №910/6669/20 у задоволенні позову відмовлено.
Місцевий господарський суд мотивував своє рішення тим, що єдиним достатнім, належним та допустимим доказом того, що особи діють спільно у розумінні п. 12 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про акціонерні товариства", є саме договір, укладений між акціонерами в письмовій формі. Натомість, жодних належних та допустимих доказів існування такого Договору матеріали справи не містять.
Відтак, господарський суд дійшов висновку, що позов не є достатньо обґрунтованим, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено правомірності та законності позовних вимог, так само як і фактів порушення власних прав та інтересів відповідачами у справі.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач (скаржник) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2020 у справі №910/6669/20 у повному обсязі, винести нове рішення про задоволення позовних вимог. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Відтак, оскаржуване судове рішення у цій справі ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не враховано вірогідності доказів наданих позивачем, а прийнято до уваги лише докази відповідачів. Скаржник зазначає, що відповідачі, як особи, що діють спільно, могли діяти на підставі усного договору, що повністю узгоджується із нормами цивільного законодавства.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2021 апеляційну скаргу Фізичної особи - ОСОБА_1 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П., суддів: Алданової С.О., Мартюк А.І.
Судова колегія зазначає, що визначений за допомогою автоматизованої системи розподілу судової справи склад колегії суддів, є судом, встановленим законом, про що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, зокрема, у справі "Zand v. Austria", висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/6669/20 за апеляційною скаргою Фізичної особи - ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2020, розгляд апеляційної скарги призначено на 09.03.2021.
Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.
Відповідачі у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України скориставшись своїм правом, подали до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в яких просять суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
Окрім того, відповідачем-2 у поданому ним відзиві викладено клопотання про розгляд апеляційної скарги у справі №910/6669/20 без участі останнього, за наявними у справі матеріалами.
У зв`язку з перебуванням судді Алданової С.О., яка входить до складу колегії суддів та не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, розгляд апеляційної скарги Фізичної особи - ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2020 у справі №910/6669/20, призначений на 09.03.2021 - не відбувся.
По виходу судді Алданової С.О. з відпустки, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2021 апеляційну скаргу Фізичної особи - ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2020 призначено до розгляду в судовому засіданні на 20.04.2021.
02.04.2021 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтоване неможливістю позивача особисто прибути у призначене судове засідання у зв`язку з необхідністю бути присутньою на загальних зборах акціонерів Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут з технології і механізації монтажних робіт "НДІМЕХМОНТАЖ". Окрім того, представник позивача також не має змоги з`явитись у судове засідання у даній справі у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2021 клопотання Фізичної особи - ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи - задоволено та відкладено розгляд справи №910/6669/20 на 18.05.2021.
12.05.2021 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання у даній справі, призначеного на 18.05.2021, у зв`язку із перебуванням повноважного представника на лікарняному.
У судове засідання 18.05.2021 з`явився представник відповідача-1, позивач, відповідач-2, третя особа представників не направили, однак про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.
При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов`язок суду відкласти апеляційний розгляд справи. За висновками суду неявка представників позивача, відповідача-2, третьої особи не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.
Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи. 
Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
Судом також враховано, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті шостої даної Конвенції (§ 66, § 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
Колегія суддів звертає увагу на те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й усіх осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" (Case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) (заява № 11681/85) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Враховуючи те, що учасники справи були належно повідомлені про час та місце проведення наступного судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку оскаржуваного рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників позивача, відповідача-2, третьої особи, з огляду на що судом відмовлено в задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи.
Так, представник відповідача-1 у судовому засіданні 18.05.2021 заперечував проти доводів апеляційної скарги, з підстав, викладених у відзивах відповідачів на апеляційну скаргу.
Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У судовому засіданні 18.05.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзивів на неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.
Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, Приватне акціонерне товариство "Науково-дослідний інститут з технології і механізації монтажних робіт "НДІМЕХМОНТАЖ" (третя особа) є юридичною особою України (ідентифікаційний код 01411515), метою діяльності якої є одержання прибутку шляхом здійснення підприємницької діяльності та наступний його розподіл між акціонерами у відповідності і на умовах, визначених законодавством України.
Основними акціонерами Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут з технології і механізації монтажних робіт "НДІМЕХМОНТАЖ"є:
ОСОБА_1 , яка володіє 417 акціями, що складає 38,972%;
ОСОБА_2 (відповідач-1), який володіє 436 акціями, що складає 40,747%;
ОСОБА_3 (відповідач-2), який володіє 103 акціями, що складає 9,626%.
Разом з тим, позивач зазначає, що до 2020 року ОСОБА_2 (відповідач-1) також володів 417 акціями, що складало 38,972%., а у березні 2020 року ОСОБА_2 ввів до складу акціонерів свого бізнес-партнера ОСОБА_3 (відповідач-2), подарувавши йому одну акцію.
Так відповідно до переліку акціонерів, які мають право на участь у загальних зборах АТ, складений ПАТ "НДУ" від 27.04.2020 ОСОБА_2 володіє 436 акціями, що складає 40,747%, а ОСОБА_3 володіє 103 акціями, що складає 9,626%.
Таким чином, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спільно отримали контрольний пакет акцій товариства, оскільки разом відповідач-1 та відповідач-2 володіють 539 акціями, що складає 50,37%, або 50% + 4 акції, а тому на думку позивача вони є особами, що діють спільно у розумінні п.12 ч.1 ст. 2 Закону України "Про акціонерні товариства", але при цьому ними не було виконано вимог зазначеного Закону та Статуту товариства (зокрема, п. 5.28 Статуту).  
У зв`язку з чим, позивач вважає порушеними власні корпоративні права як акціонера Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут з технології і механізації монтажних робіт "НДІМЕХМОНТАЖ" та просить:
- зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 протягом 3 робочих днів із моменту набрання рішення законної сили подати до Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут з технології і механізації монтажних робіт "НДІМЕХМОНТАЖ" та до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку повідомлення про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як особи, що діють спільно стали власниками контрольного пакету акцій товариства, а саме 539 акцій, що складає 50,37% або 50%+4 акції;
-  зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 протягом 3 робочих днів із моменту набрання рішення законної сили подати до Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут з технології і механізації монтажних робіт "НДІМЕХМОНТАЖ" та до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку інформацію про найвищу ціну, за якою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 придбали акції Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут з технології і механізації монтажних робіт "НДІМЕХМОНТАЖ" протягом 12 місяців, що передують дню набуття такого пакета акцій включно із днем набуття та дати набуття такого пакета;
- зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 протягом 21 робочого дня із моменту набрання рішення законної сили, запропонувати всім акціонерам Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут з технології і механізації монтажних робіт "НДІМЕХМОНТАЖ" придбати у них акції товариства, щодо яких не встановлено обмеження (обтяження), шляхом надсилання до товариства публічної безвідкличної пропозиції для всіх акціонерів - власників акцій товариства про придбання належних їм акцій (оферти);
- заборонити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 голосувати акціями, що перевищують розмір 50 відсотків акцій Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут з технології і механізації монтажних робіт "НДІМЕХМОНТАЖ" до моменту виконання ними відповідних обов`язків, передбачених ст. 65 Закону України "Про акціонерні товариства". 
Суд першої інстанції враховуючи положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, керуючись принципами розумності та справедливості, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.
Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.
Приписи ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) закріплюють за кожною особою право на захист свого цивільного права. Підставою для їх захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права.
Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у недодержанні сторонами при вчиненні правочину вимог закону; поширенні про особу недостовірної інформації; протиправному позбавленні права власності чи його обмеженні; безпідставному заволодінні особою майном іншої особи-власника; вчиненні власнику перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїх майном; неправомірному використанні товару без згоди автора; невиконанні чи неналежному виконанні умов зобов`язання; безпідставній односторонній відмові від договору.
Положеннями ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
Частиною 1 статті 1 Закону України "Про акціонерні товариства" (надалі - Закон) встановлено, що цей Закон визначає порядок створення, діяльності, припинення, виділу акціонерних товариств, їх правовий статус, права та обов`язки акціонерів.
Положеннями пункту 8 частини 1 статті 2 Закону корпоративні права визначаються як сукупність майнових і немайнових прав акціонера - власника акцій товариства, які випливають з права власності на акції, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства у разі його ліквідації відповідно до закону, а також інші права та правомочності, передбачені законом чи статутними документами.
Як вбачається з матеріалів справи, п. 5.28. Статуту Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут з технології і механізації монтажних робіт "НДІМЕХМОНТАЖ", затвердженого загальними зборами третьої особи (протокол № 20 від 11.04.2011), визначено, що особа (особи, що діють спільно), яка внаслідок придбання акцій з урахуванням кількості акцій, які належать їй та її афільованим особам, стала власником більше 50 відсотків простих акцій товариства (контрольний пакет), протягом 20 днів з дати придбання контрольного пакета акцій зобов`язана запропонувати всім учасникам придбати у них прості акції товариства.
В свою чергу, контрольний пакет акцій - це пакет у розмірі 50 і більше відсотків простих акцій акціонерного товариства (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону). 
Як було зазначено вище, позивач володіє 417 акціями, що складає 38,972%, ОСОБА_2 (відповідач-1) володіє 436 акціями, що складає 40,747% та ОСОБА_3 (відповідач-2) володіє 103 акціями, що складає 9,626%, однак  жоден з акціонерів не володіє контрольним пакетом акцій Товариства одноособово.
Разом з тим, апелянт зазначає, що саме ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є особами, що діють спільно у розумінні п.12 ч.1 ст. 2 Закону України "Про акціонерні товариства", а відтак отримали контрольний пакет акцій товариства, не дотримавшись при цьому положень Статуту Товариства (третьої особи) та вимог Закону.
У п. 12 ч. 1 ст. 2 Закону зазначено, що особи, що діють спільно, - фізичні та/або юридичні особи, які діють на підставі договору між ними і узгоджують свої дії для досягнення спільної мети.
Однак, ч. 1 ст. 26-1 Закону визначено, що договір між акціонерами товариства - це договір, предметом якого є реалізація акціонерами - власниками простих та привілейованих акцій прав на акції та/або прав за акціями, передбачених законодавством, статутом та іншими внутрішніми документами товариства (далі - договір між акціонерами). За договором між акціонерами його сторони зобов`язуються реалізувати у спосіб, передбачений таким договором, свої права та/або утримуватися від реалізації зазначених прав. Договором між акціонерами може бути передбачено обов`язок його сторін голосувати у спосіб, передбачений таким договором, на загальних зборах акціонерів товариства, погоджувати придбання або відчуження акцій за заздалегідь визначеною ціною та/або у разі настання визначених у договорі обставин, утримуватися від відчуження акцій до настання визначених у договорі обставин, а також вчиняти інші дії, пов`язані з управлінням товариством, його припиненням або виділом з нього нового товариства. Договір між акціонерами може передбачати умови або порядок визначення умов, на яких акціонер - сторона договору вправі або зобов`язаний придбати або продати акції товариства, та визначати випадки (які можуть залежати чи не залежати від дій сторін), коли таке право або обов`язок виникає.
Договір між акціонерами укладається в письмовій формі. Справжність підписів учасників (засновників) товариства з обмеженою відповідальністю - фізичних осіб на такому договорі засвідчується у встановленому порядку. Дата набрання чинності договором між акціонерами визначається цим договором. Договір між акціонерами укладається на визначений строк або безстроково.
Тобто  основною умовою визначення осіб, що діють спільно, у розумінні Закону України "Про акціонерні товариства", є, насамперед, укладання між такими особами письмового договору між акціонерами.
Частиною 1 статті 65 Закону встановлено, що особа (особи, що діють спільно) протягом одного робочого дня з дати укладення нею договору, за наслідками виконання якого вона з урахуванням кількості акцій, які належать їй та її афілійованим особам, стане (прямо або опосередковано) власником контрольного пакета акцій приватного акціонерного товариства (а у разі набуття контрольного пакета акцій в результаті придбання акцій у процесі емісії - з дати депонування глобального сертифіката за таким випуском акцій), зобов`язана подати до товариства та Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку повідомлення про укладення такого договору.
Згідно частини 2 статті 65 Закону особа (особи, що діють спільно), яка внаслідок придбання акцій приватного акціонерного товариства з урахуванням кількості акцій, які належать їй та її афілійованим особам, стала (прямо або опосередковано) власником контрольного пакета акцій приватного акціонерного товариства, в одноденний строк з дня набуття нею права власності на такий пакет акцій зобов`язана подати до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та товариства інформацію про набуття нею такого пакета із зазначенням інформації про найвищу ціну, за якою вона придбавала акції цього товариства протягом 12 місяців, що передують дню набуття такого пакета акцій включно з днем набуття, та дати набуття такого пакета.
У відповідності до частини 4 статті 65 Закону особа (особи, що діють спільно), яка внаслідок придбання акцій товариства з урахуванням кількості акцій, які належать їй та її афілійованим особам, стала (прямо або опосередковано) власником контрольного пакета акцій приватного акціонерного товариства або будь-яка її афілійована особа, протягом двох робочих днів з дати отримання інформації про ціну придбання акцій зобов`язана запропонувати всім акціонерам придбати у них акції товариства, щодо яких не встановлено обмеження (обтяження), шляхом надсилання до товариства публічної безвідкличної пропозиції для всіх акціонерів - власників акцій товариства про придбання належних їм акцій (оферти).
Отже, обов`язковими умовами, які повинні бути для можливості застосування до осіб поняття «особи, що діють спільно» у розумінні положень Закону України «Про акціонерні товариства» є:
- наявність між ними договору;
- узгодження своїх дій для досягнення спільної мети;
- наявність спільної мети.
Однак, доказів зазначеному не надано, зокрема апелянтом ані до суду першої ані до суду апеляційної інстанції не надано доказів укладання такого договору.
Посилання апелянта на усний договір не беруться до уваги, оскільки є лише догадками скаржника і не підтверджуються жодними доказами.
Крім того, укладання між акціонерами договору в усній форму не передбачено положеннями Закону України «Про акціонерні товариства».
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Слід зазначити, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Питання про прийняття доказів спершу повинно вирішуватися під час їх представлення суду. Однак остаточно може з`ясуватися неналежність доказу і на подальших стадіях, під час їх оцінки судом, аж до проголошення рішення.
Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого - виключення зайвих доказів. З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.
Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.
Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.
Традиційно правило допустимості доказів у процесуальному праві розумілось як певне, встановлене законом обмеження у використанні доказів у процесі вирішення конкретних справ, що є наслідком наявності письмових форм фіксації правових дій та їх наслідків.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шабельник проти України" (заява N 16404/03) від 19.02.2009 зазначається, що хоча стаття 6 гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (рішення у справі "Шенк проти Швейцарії" від 12.07.1988, та у справі "Тейшейра ді Кастру проти Португалії" від 09.06.1998).
Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.
Отже, допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.
Таким чином, враховуючи вищевикладене колегія судів зазначає, що оскільки між відповідачами не укладалось жодних правочинів, то застосування до них терміну «особи, що діють спільно» є безпідставним.
Щодо тверджень апелянта стосовного того, що відповідач-1 подарував відповідачеві-2 одну акцію Товариства з метою введення останнього у склад акціонерів Товариства, то вони колегією суддів не беруться до уваги оскільки введення нового акціонера не може свідчити про те, що в майбутньому такий акціонер діятиме спільно з іншим акціонером в розумінні п. 12 ч. 1 ст. 2 Закону.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах. Доводи апеляційної скарги не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.
Згідно з ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути  належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати  обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2020 у справі №910/6669/20 прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Фізичної особи - ОСОБА_1 - без задоволення.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2020 у справі №910/6669/20 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2020 у справі №910/6669/20 залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Фізичною особою - ОСОБА_1 .
4. Матеріали справи №910/6669/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення, відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України. 

Повний текст постанови складено - 27.05.2021.

Головуючий суддя                                                            Л.П. Зубець 

Судді                                                                                С.О. Алданова

                                                                                А.І. Мартюк