Справа № 462/64/21                                 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.  
Провадження № 33/811/591/21                  Доповідач: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі: 
судді Галапаца І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 на постанову судді Залізничного районного суду м.Львова від 17 березня 2021 року,
з участю правопорушника – ОСОБА_1 ,
захисника правопорушника – адвоката Астапович О.В. 

в с т а н о в и в:

цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 130 Кодексу України пАП та оштрафовано на 10200 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.
 
       Стягнуто з ОСОБА_1 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок судового збору в дохід держави.
       Згідно постанови судді, 27 грудня 2020 року о 13.53 год. у місті Львові на вулиці Дегестанській, 24, водій ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан сп`яніння у відповідному медичному закладі.
       В апеляційній скарзі правопорушник ОСОБА_1 покликається на те, що оскаржувана постанова є необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню внаслідок неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що згідно із вказаним протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, однак, в постанові суду першої інстанції суддя зазначив, що водій ОСОБА_1 , керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння. Вважає, що вказане твердження суду суперечить як протоколу так і долученим до справи відеозаписом, з якого вбачається що він неодноразово просив надати можливість пройти огляд у медичному закладі, проте йому було відмовлено працівниками поліції. Крім того, звертає увагу суду на те, що у постанові суду першої інстанції невірно зазначено вулицю, на якій його зупинили, оскільки у м. Львові немає вулиці Дегестанської, 24, як зазначено місцевим судом, а є вулиця Дагестанська. Також апелянт, звертає увагу на те, що він був позбавлений можливості довести свою невинуватість у вчиненні правопорушенні в суді першої інстанції, так як він не отримував жодної повістки про виклик до суду та розгляд справи відбувся у його відсутності, та судом першої інстанції не було допитано свідків. Крім того, правопорушник ОСОБА_1 вважає, що працівниками поліції було порушено інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та ст. 266 КУпАП. Крім цього, зазначає, що дане провадження підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, так як станом на 27 грудня 2020 року відсутня норма КУпАП за порушення якої ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності. Апелянт, акцентує увагу на тому, що при накладенні судом першої інстанції стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами не враховано те, що він працює із компанією «Болт» та надання транспортних послуг є його основним джерелом доходу. 
        Просить оскаржувану постанову судді скасувати, закрити провадження у даній справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
       Заслухавши пояснення правопорушника ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Астаповича О.В. про задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
               Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність не тільки за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, але й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Пунктом 2.5 ПДР покладено на водіїв обов`язок на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. Відтак, відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі формує собою склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
       Як вбачається із матеріалів справи суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі досліджених доказів дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
       Такий висновок суду підтверджується дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №033626 від 27 грудня 2020 року, де викладена фабула вчиненого правопорушення; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 27 грудня 2020 року, які зазначили про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння та відеозаписом події, з якого чітко вбачається відмова водія від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння та іншими, наявними в матеріалах справи доказами, яким суддя районного суду дав належну правову оцінку в своїй постанові, з чим погоджується апеляційний суд.
       При цьому, в суді апеляційної інстанції правопорушник ОСОБА_1 підтвердив факт керування ним 27 грудня 2020 року транспортним засобом та відмову від пропозиції працівників поліції пройти огляд для визначення стану сп`яніння. 
       Підстави, які б давали можливість вважати докази сумнівними та неправдивими, відсутні.
       Як зазначено в протоколі, права та обов`язки згідно зі ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП ОСОБА_1 були роз`яснені, про що свідчить його підпис у такому. 
       Крім того, апеляційним судом враховується також і те, що правопорушник ОСОБА_1 дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення не оскаржував.
       Що стосується доводів апелянта щодо порушення порядку проведення огляду на стан сп`яніння водія, то такі суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, виходячи з наступного.
       Так, відповідно до п.2.5 «Правил дорожнього руху», водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
       Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст. 266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (в подальшому Інструкція). За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння. Відповідно до п.2 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Наведене дає підстави стверджувати те, що у ході провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, яке проявилось у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підлягає доведенню факт керування особою транспортним засобом, наявність ознак сп`яніння, пропозиція/вимога пройти огляд на стансп`яніння та факт відмови водія від проходження зазначеного огляду. 
       Твердження апелянта про відсутність в матеріалах справи направлення водія на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я є непереконливими, оскільки він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, у тому числі в медичному закладі, окрім цього таке направлення надається не водієві, а медичному закладу в разі доставляння водія туди на огляд.
       А тому, на переконання апеляційного суду, з наданих суду матеріалів справи вбачається, що працівниками поліції дотримано вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». 
       Твердження ОСОБА_1 про те, що поліцейські не відсторонили його від керування транспортним засобом, не впливають на обсяг вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і не є підставою для скасування оскаржуваного рішення судді.
       Щодо покликань апелянта в частині незаконності оскаржуваної постанови у зв`язку із розглядом справи у його відсутності, то, на переконання апеляційного суду, такі доводи не можуть визнаватися підставою для скасування постанови, а порушені його права поновлені шляхом подачі апеляційної скарги та забезпечення участі його в апеляційному розгляді.
Щодо доводів правопорушника ОСОБА_1 про нездійснення суддею першої інстанції виклику та допиту свідків, то такі апеляційний суд не вбачає підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки виклик у судове засідання та допит свідків є правом, а не обов`язком суду. Поряд з тим, у матеріалах справи є письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , написані власноручно щодо обставин адміністративного правопорушення, яке мало місце 27 грудня 2020 року, які між собою взаємоузгоджуються, є чіткими, несуперечливими, відтак сумнівів не викликають та не потребують додаткового виклику вказаних осіб у судове засідання для дачі пояснень.
       Також суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання апелянта про незаконність постанови суду першої інстанції, оскільки згідно із вказаним протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, а в постанові суду першої інстанції суддя зазначив, що водій ОСОБА_1 , керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, виходячи з наступного. 
       Так, відповідно до ч.1 ст. 130 КУпАП відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Відтак, апеляційний суд вважає, що зазначені апелянтом суперечності жодним чином не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
       Щодо тверджень апелянта про те, що у постанові суду першої інстанції невірно вказано назву вулиці, на якій відбулася подія, то як вбачається із пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , вищевказана подія мала місце на АДРЕСА_1 , однак при складенні протоколу та у постанові місцевого суду допущено механічну помилку в назві вулиці та вказано АДРЕСА_1 , проте це не спростовує висновків суду та не впливає на законність прийнятого судового рішення по суті.
 Що стосується доводів правопорушника ОСОБА_1 , про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із скасуванням акту, який встановлює адміністративну відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, то такі є безпідставними, виходячи з наступного.     
1 липня 2020 року набрав чинності Закон від 22.11.2018 № 2617-VIII, яким запроваджується інститут кримінальних проступків. Зокрема, кримінальним проступком стало і керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння та скасовано адміністративну відповідальність за керування у стані сп`яніння.
Згідно Закону №720-IX від 17 червня 2020 року який набрав чинності 03 липня 2020 року, скасовано кримінальну відповідальність за керування транспортним засобом у стані сп`яніння шляхом виключення підпункту 171 яким вносились зміни, та одночасно виключено встановлені зміни у ст.130 КУпАП.
Оскільки зазначеним Законом виключено підпункт 171, тому поновлено дію норми Закону, якою встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тобто за ст.130 КУпАП в останній редакції станом на 07 липня 2016 року. 
        Адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вчинено 27 грудня 2020 року, отже до вказаних правовідносин підлягає застосуванню закон, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення, а саме нормативно-правового припису передбаченого ст. 130 КУпАП в редакції 07 липня 2016 року. 
       Покликання апелянта  про те, що постанова не в повній мірі відповідає вимогам закону, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. Суддя відповідно до ст.ст. 245 та 280 КУпАП повно і всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. 
       При цьому, апеляційний суд з врахуванням вищенаведеного вважає, що стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік накладене на правопорушника з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП та відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника, ступеню його вини, майновому стану, обставинам, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, та є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень.
       На підставі викладеного апеляційний суд вважає за необхідне відмовити правопорушнику ОСОБА_1 в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції стосовно останнього - залишити без змін.
       Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, 

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а постанову судді Залізничного районного суду м.Львова від 17 березня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 130 Кодексу України пАП та оштрафовано на 10200 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік – залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.        

Суддя         Галапац І.І.